ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/281/20 Справа № 188/1867/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на  рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 19957,56 грн. за кредитним договором №б/н від 16.04.2010 року, яка складається з наступного: 2929,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15601,80 грн. - пеня, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 926,55грн. - штраф (процентова складова), а також судові витрати у сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.04.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак не виконує свої зобов`язання (а.с.2-4).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с.51-52).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги банк посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення без врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6- 4цс14, а також правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справі № 91/8058/15-ц від 01.03.2018 року та справі № 743/150/17 від 27.02.2019 року. Зокрема, у постанові від 27.02.2019 року по справі № 743/150/17, провадження № 61- 135св18, Верховний Суд зазначив: “Висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки."’ Перебіг позовної давності щодо повернення ОСОБА_1 кредиту починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.07.2020 року, тоді як банк звернувся із позовом 30.11.2018 року, тобто в межах 3-річного строку позовної давності (а.с.56-59).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що банком пропущено строк позовної давності про що заявлено відповідачем по справі. 

Однак, із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи, вбачається, що 16.04.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредитну карту «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 1000,00 грн. (а.с.13).
Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки “Універсальна 55 днів пільгового періоду”, яка підписана відповідачем 16.04.2010 року, вбачається, що сторони погодили базову відсотковою ставкою 3,0% в місяць на залишок заборгованості та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Також погодили, що в разі порушення позивальником строків платежів за любим із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, в зв`язку з чим банк буде вимушений звернутись до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% суми позову (а.с.14).
Банк виконав вимоги кредитного договору і надав відповідачу кредитні кошти, які визначені у договорі, що не спростовано відповідачем.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує і протягом тривалого часу не здійснює погашення кредиту, внаслідок чого у позичальника перед банком утворилась заборгованість за кредитом, зокрема станом на 12.11.2018 року заборгованість за кредиту, згідно розрахунку банку, становить 19957,56 грн. (а.с.8-12).

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.        
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредитну карту «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 1000,00 грн..
Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку і діє до останнього календарного дня вказаного місяця.
За умовами укладеного кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку, яка за зверненням відповідача перевипускалась. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку.
Зазначені обставини підтверджуються довідкою про видані кредитні картки (а.с.62) та випискою по рахункам відповідача (а.с.64-71).
Відповідно до довідки і витягу з особового рахунку ОСОБА_2 на підставі договору б/н від 16.04.2010 року, отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 зі строком дії перевипущеної картки - до останнього дня 07/20.

З виписки по картковим рахункам ОСОБА_2 вбачається, що остання отримала кредитну картку, користувалася нею (знімала кошти у банкоматах, розраховувалася за покупки в магазинах, поповнювала баланс мобільного телефону, а також частково сплачувала заборгованість), кредитною карткою відповідачка користувалася і після її перевипуску.
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Позовна давність – це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між Банком та ОСОБА_1 укладено 16.04.2010 року. На підставі вказаного договору, відповідачу були видані картки, остання № НОМЕР_4 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня – 07/20 (а.с.62).
ОСОБА_3 періодично користувалася платіжними картками, сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж вона здійснила 16.11.2016 року (а.с. 12 та а.с.68).

З огляду на те, що перевипущена картка № НОМЕР_4 діє до останнього дня липня 2020 року, останній платіж здійснено 16.11.2016 року, а з позовом банк звернувся до суду 30.11.2018 року, тобто банк звернувся із позовом за захистом порушеного права в межах строку позовної давності, (а.с.2-4).

Отже, порушене право банка в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. 
Доводи та аргументи апелянта в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск Банком строку позовної давності, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права – ст. ст. 256, 257 ЦК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме, про стягнення суми кредиту, процентів та штрафів.

Так, із зазначеної анкети заяви від 16.04.2010 року та довідки про умови кредитування з використання кредитки “Універсальна 55 днів пільгового періоду”, які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір кредитного ліміту, проценти за користування коштами та відповідальності у вигляді неустойки (пеня, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.
Відповідач не спростувала факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувалася кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 16.04.2010 року та витягу з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору б/н від 16.04.2010 року) та частково сплачувала заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.
Також відповідачем не спростовано розрахунок відповідача.
Відповідачем вимоги договору не виконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі не повернуто, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 12.11.2018 року, яка підлягає стягненню, а саме, суми кредиту, процентів та штрафів. 
Згідно розрахунку, заборгованість складається з: 2929,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,15601,80 грн.- пеня, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 926,55грн. - штраф (процентова складова).

При цьому, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 4355,76 грн., яка складається з: 2929,21 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн., та штрафу (процентна складова) - 926,55 грн., у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів та пені за одне й те саме порушення не допускається.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 961,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк “ПриватБанк” - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (ІПН: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРОП 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 16.04.2010 року у сумі 4355,76 грн., яка складається з: 2929,21 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн., та штрафу (процентна складова) - 926,55 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - відмовити. 

Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (ІПН: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРОП 14360570) судові витрати у розмірі 961,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: