ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/7300/16                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва  від 13 березня 2020 року про повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами 
у справі №826/7300/16
за позовом ОСОБА_2  
до відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про визнання протиправними дій, визнання незаконною і нечинною постанови від 29.10.2015 №2684, -

В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2016 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_2  з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просила суд: визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та визнання незаконною і нечинною постанову від 29.10.2015 року №2684.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - повернуто.
У січні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась  ОСОБА_1 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2018 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року залишено без руху заяву ОСОБА_1 , встановлено заявнику 10-денний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків заяви шляхом:
- подання до суду доказів застосування до ОСОБА_1 оскаржуваної постанови 29.10.2015 №2684 або доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цю постанову, а також їх копій для інших учасників справи;
- подання до суду письмових пояснень із зазначенням конкретного права та/або закон-ного інтересу ОСОБА_1 , яке зачіпається рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018 у даній справі, а також їх копій для інших учасників справи.
ОСОБА_1 подала доповнення до заяви, в яких, серед іншого, зазначила, що разом з позивачем у справі її віднесено до населення, споживачів, яким встановлено правила користування електричною енергією, послугою постачання та розподілу електричної енергії. Додала копії квитанцій за електричну енергію від 16.01.2016 №39, від 21.06.2016 №629 від 17.05.2019 №424 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста  від 13 березня 2020 року повернуто ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018 у справі.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , дійшов висновку, що заявником не надано доказів, які б доводили наявність у неї права на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018, а тому недоліки цієї заяви залишились не усуненими.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі - апелянт) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що спірна постанова стосується всіх споживачів електроенергії, а не виключно осіб, з якими укладено договори.
Відповідачем надано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що спірна постанова втратила чинність станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід скасувати, з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 3 цієї стаття, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є: верховенство права; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до ст. 362 КАС України, право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.
Статтею 366 КАС України визначено порядок відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
Так, відповідно до положення ст. 366 КАС України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до адміністративного суду, передається судді адміністративного суду, який визначається в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Протягом п`яти днів з дня після надходження заяви до адміністративного суду суддя (суддя - доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 364 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 364 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.
Крім випадків, визначених статтею 169 цього Кодексу, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами також повертається заявникові без розгляду, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 363 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.
Суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами у разі, якщо така заява подана до суду після закінчення строку, визначеного частиною другою статті 363 цього Кодексу.
Відкривши провадження за нововиявленими або виключними обставинами, суддя (суддя - доповідач) надсилає учасникам справи копії заяви про перегляд і призначає дату, час та місце судового засідання, про що повідомляє учасників справи.
Якщо в заяві міститься клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, суддя (суддя-доповідач) невідкладно після відкриття провадження у справі постановляє ухвалу про витребування такої копії рішення разом, з її автентичним перекладом від органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи.
На підставі вище зазначеного колегія суддів зазначає, що нормами ст. 366 КАС України визначено підстави повернення зави без розгляду, але виключно за певних обставин, передбаченими нормами ст.ст. 364, 169,363 КАС України.
У разі відсутності таких підстав, суд повинен відкрити провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції надав оцінку поданим заявником документам по суті, що є порушенням вимог процесуального права, оскільки лише під час розгляду справи по суті суду надано право надавати оцінку певним доказам, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до частини 2 статті 6, частин 1, 2 статті 7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Аналогічна норма закріплена також у статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).
Зокрема, у рішенні по справі «Miragall Eckolano v.» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Perez de Rada Cavanilles v.»    від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
В рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення її права звернення до адміністративного суду, гарантованого ст.5 КАС України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано, що діючим процесуальним законодавством передбачена можливість відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами лише у разі, якщо така заява подана до суду після закінчення строку, визначеного частиною другою статті 363 цього Кодексу.
Такі обставини (щодо строків звернення до суду з даною заявою) судом першої інстанції не встановлювались, а отже, судом першої інстанції порушені норми процесуального права (ч. 5 ст. 366 КАС України).    
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального і процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста від 13 березня 2020 року про повернення ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018 року по справі - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
          Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

          Судді:                                                                                          Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                    В. В. Файдюк