УХВАЛА

27 квітня 2020 року 
Київ
справа №9901/34/20
адміністративне провадження №П/9901/34/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
головуючого -           Радишевської О.Р., 
суддів -                      Калашнікової О.В., Смоковича М.І., Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
04 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України з вимогами зобов`язати Президента України надати обґрунтовану відповідь про наявність причини прийняття розпорядження від 09   грудня 2016   року №288/2016-рп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області», а не накладання іншого стягнення.
За наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями, позовну заяву передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючому судді ОСОБА_3, суддям Стрелець Т.Г., Стеценку  С.Г., Тацій Л.В., Чиркіну С.М.
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам частини третьої статті 161 та частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву залишено без руху й запропоновано позивачеві усунути зазначені недоліки шляхом подання до Суду заяви про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску, а також документа про сплату судового збору.
27 лютого 2020 року на виконання вимог указаної ухвали до Суду надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду разом із квитанцією про сплату судового збору.
Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Верховного Суду, згідно з наказом голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, призначений повторний автоматизований розподіл позовної заяви.
За наслідками повторного автоматизованого розподілу від 21 квітня 2020 року позовну заяву передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючому судді Радишевській О.Р., суддям Смоковичу  М.І., Калашніковій О.В., Соколову В.М., Уханенку С.А.
Вирішуючи, чи є наведені у заяві позивача обставини поважними причинами пропуску строку звернення до суду, Суд зазначає таке.
Залишаючи без руху позовну заяву ухвалою від 06 лютого 2020 року, Суд дійшов висновку про те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з відносин публічної служби, у зв`язку з чим строк звернення до адміністративного суду з цим позовом визначений у частині п`ятій статті 122 КАС України і становить один місяць з дня, коли позивач дізнався про порушення його прав.
Установивши, що розпорядження №288/2016-рп, з яким не погоджується позивач, було прийнято 09  грудня 2016  року, а позовна заява до суду була надіслана 29 січня 2020 року, тобто більш ніж через три роки, Суд в ухвалі від 06 лютого 2020 року дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду.
У заяві про визнання поважними причин пропуску звернення до суду позивач доводить, що спір між сторонами не стосується відносин публічної служби, адже предметом спору є протиправні діяння Президента України під час розгляду його запиту про надання обґрунтованої відповіді щодо причин звільнення ОСОБА_1 з посади голови Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області.
Позивач також звертає увагу на те, що він вчиняв дії щодо досудового врегулювання спору - звернувся до Офісу Президента України із відповідним запитом про надання обґрунтованої відповіді, а тому строк звернення до суду має обчислюватися з особливостями, передбаченими частиною четвертою статті 122 КАС України, - з дня отримання відмови в задоволенні такого запиту.
Щодо аргументів позивача про непов`язаність предмету спору з правовідносинами, що виникають під час проходження публічної служби, Суд зазначає таке.
Як убачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, розпорядженням Президента України від 18 липня 2015 року №634/2015-рп позивача було призначено на посаду голови Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області. 
Рішенням Слов`янської районної адміністрації від 07 листопада 2016 року «Про недовіру голові районної державної адміністрації ОСОБА_1 ».
На підставі указаного рішення та подання Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2016 року №17744/0/2-16 розпорядженням Президента України від 09 грудня 2016  року №288/2016-рп позивача було звільнено з посади голови Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області.
Посилаючись на положення частини дев`ятої статті 118 Конституції України, позивач доводить, що голова місцевої державної адміністрації звільняється з посади у випадку висловлення йому недовіри відповідною районною радою розпорядженням Президента України, до якого додається обґрунтування підстав звільнення. 
Позивач наполягає на тому, що обґрунтування причин звільнення Президентом України під час прийняття розпорядження від 09 грудня 2016 року №288/2016-рп не складалося, у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом.
У контексті викладеного Суд зазначає, що, у розумінні КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів.
Частиною другою статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999  року № 586-XIV передбачено, що місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» посада голови місцевої державної адміністрації належить до категорії «А» посад державної служби.
Відповідно до частини дев`ятої статті 118 Конституції України обласна чи районна рада може висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого Президент України приймає рішення і дає обґрунтовану відповідь.
Зміст наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що діяльність на посаді голови місцевої державної адміністрації є публічною (державною) службою, а діяння Президента України, які оскаржує позивач, є елементами процедури припинення такої діяльності.
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з припиненням публічної служби, а тому з позовом позивач міг звернутися у строк, який передбачено частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що він скористався процедурою досудового урегулювання спору, у зв`язку з чим строк звернення з цим позовом треба обчислювати з урахуванням особливостей, передбачених частиною четвертою статті 122 КАС України.
Суд зазначає, що звернення із запитами про надання обґрунтування причин звільнення не є формою досудового врегулювання спору, що виник у зв`язку з припиненням публічної (державної) служби.
Таким чином, факт звернення позивача у листопаді 2019 року з повторним запитом про надання обґрунтування причин звільнення не дає підстав для обчислення строку звернення до суду з дня отримання відповіді на такий запит, а не дня, коли позивач дізнався про прийняття Президентом України розпорядження від 09 грудня 2016 року №288/2016-рп.
Інших причин, які б давали підстави вважати, що строк звернення до суду позивач пропустив з поважних причин позивач не зазначив.
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що недоліків позовної заяви, викладених в ухвалі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року, позивач у повному обсязі не усунув.
За правилами частини першої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
За такого правового регулювання та обставин справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 295 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).          

Головуючий:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Калашнікова
                                                                                                    М.І. Смокович
                                                                                                    В.М. Соколов
                                                                                                    С.А. Уханенко