справа № 362/7250/19                                               головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
провадження № 22-ц/824/3834/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Суханової Є.М.,  	
з участю секретаря 	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька М.В., про встановлення факту, що має юридичне значення,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька М.В. Просила суд встановити факт, що набувачем за договором довічного утримання (догляду) від 19.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М. зареєстрованого в реєстрі за №533 є ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гюнівка, Каменсько-Дніпровського району, Запорізької області, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити  нове судове рішення, яким задовольнити її вимоги.
При цьому, апелянт зазначає, що її право власності  ніким не оспорюється, з дня смерті ОСОБА_2 не було  претензій на  майно від третіх осіб, а тому, спір про право у її випадку відсутній.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак, відзиву до суду не надходило. 
 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
        Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку існує спір про право заявниці на нерухоме майно і це право може оспорюваться іншими особами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 просить встановити факт того, що вона є набувачем нерухомого майна, проте в договорі довічного утримання (догляду) приватним нотаріусом допущені помилки, що перешкоджає їй реалізувати належне їй майно. 
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За таких обставин, в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт вказує, що звернулась до суду з заявою про виправлення помилки  допущеної  приватним  нотаріусом  при укладені договору довічного утримання  від 19.03.2016 року, оскільки виникли  труднощі в реалізації її права власності. Проте,доказів, які підтверджують посилання апелянта щодо неможливості реалізації свого права власності в матеріалах справи відсутні.
В судовому звсіданні заявниці пояснила, що відмову нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій вона не отримувала, дій нотаріуса щодо виправлення (відмови у виправлені) допущених помилок в установленому порядку не оскаржувала.
Тому, колегія суддів вважає, що заявником не обґрунтовано спосіб захисту своїх прав, саме шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.
Частиною 4 статті 315 цього Кодексу встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку існує спір про право заявниці на нерухоме майно і це право може оспорюваться іншими особами, а відтак, обґрунтованим є висновок, що у відкритті провадження зазначеної заяви слід відмовити. 
В той час, колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, щоїї право власності  ніким не оспорюється, з дні смерті ОСОБА_2 не було  претензій на майно третіх осіб, оскільки вказані посилання не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а є лише припущенням заявника.
 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційнускаргу Хижняк ЛюбовІванівнизалишити без задоволення.
 
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                С.В. Лівінський

       Є.М. Суханова