ПОСТАНОВА 
Іменем України
11 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 401/2761/19
провадження № 22-ц/4809/460/20     

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
              головуючої судді           Суровицької Л. В.,
              суддів                             Авраменко Т. М., Черненка В. В.
             секретар                         Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду  Кіровоградської області  від 10 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання зобов`язання,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначав, що 18 травня 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей в сумі 153922 грн. строком на три місяці. Кошти відповідач повернула лише частково, тому рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 141922 грн. основного боргу, 12772 грн. - три відсотки річних та судового збору 1419 грн.. Проте це рішення суду відповідачем не виконано. 
Посилаючись на те, що за період з червня 2013 року по серпень 2019 року кошти знецінилися, на підставі ст.625 ЦК України просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з червня 2013 року по серпень 2019 року в сумі 229 250,58 грн., три відсотки річних за період з 28 травня 2013 року по 02 вересня 2019 року в сумі 26292,51 грн. та судові витрати (а.с.2-3).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період прострочення виконання зобов`язання з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року - 91052, 76 грн., з яких: 79762,22 грн.- 3 відсотки річних та 11290,54 грн.- інфляційні втрати. 
У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов`язання з 08 червня 2013 року по 28 березня 2017 року – відмовлено.
Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 910,53 грн. та витрати на оплату послуг експерта в сумі 120,36 грн. (а.с.51-56).
Суд мотивував рішення тим, щоперіодом невиконання відповідачем грошового зобов`язання слід вважати з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, тобто за виключенням періоду з 08 червня 2013 року по 28 березня 2017 року, оскільки вказаний період вже був предметом судового розгляду, за результатом якого ухвалено 19 червня 2017 року рішення суду, яке набрало законної сили. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування за заявою відповідача наслідків пропуску строку позовної давності. При розрахунку сум, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд виходив з того, що розмір заборгованості відповідача за зобов?язанням згідно рішення суду від 28 травня 2013 року складає 154 694 грн., кількість днів прострочення 888 днів (а.с.51-56).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Зазначає, що суд для розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат взяв суму заборгованості 154694 грн., яка була стягнута рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року, але ця сума складається з основного боргу в сумі 141922 грн., трьох процентів річних - 12722 грн. та судового збору в сумі 1419,22 грн.. Отже судом нараховано проценти не лише на основний борг, а на 3 відсотки річних стягнутих за рішенням суду та на судовий збір.
З заборгованості 141922 грн. за прострочення за період з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року інфляційні становлять 73 176,81 грн., а 3 відсотки річних- від 141922 грн. за 888 днів прострочки – 10 358,36 грн. 
Також вважає, що суд не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Останній строк виконання зобов`язання щодо повернення коштів за цим договором позики встановлено 18 серпня 2010 року, з цього часу почався перебіг позовної давності як за основною, так і за додатковою вимогою. У зв?язку з порушенням прав позивач звернувся до суду. 28 травня 2013 року рішенням Світловодського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 10 червня 2013 року, стягнуто з неї заборгованість за договором позики, три проценти річних. Вважає, що з 11 березня 2013 року знову почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 11 червня 2016 року. Наступне звернення позивача до суду було 30 березня 2017 року вже після закінчення строку позовної давності. Потім позивач звернувся до суду 19 вересня 2019 року, вважає, що з пропуском загального строку позовної давності (а.с.68-71).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 11 березня 2020 року (а.с. 98,105).
Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав. 

В судове засідання апеляційного суду позивач та відповідач, належним чином під розписку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2010 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено письмовий договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 передав у власність позичальниці гроші в сумі 153922 грн.. Договором передбачено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 18 серпня 2010 року (а.с.7).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 154694 грн., з яких 141922 грн. – основний борг, 12772 грн. – три відсотки річних та судовий збір – 1419 грн.22 коп. (а.с.8). 
Вказане рішення суду набрало законної сили 08 червня 2013 року.

Постановою старшого державного виконавця Світловодського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 05 липня 2019 року виконавчий лист № 401/2035/13-ц, виданий 13 червня 2013 року щодо примусового виконання рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 15494 грн. повернуто стягувачу у зв?язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с.19, 20).

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 08 червня 2013 року по 28 березня 2017 року (а.с.22). Рішення суду набрало законної сили 07 грудня 2017 року.

       Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
       Відповідно до частини третьої  статті 1049 ЦК України  позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За положенням ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Частиною другою  статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.
       Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати  Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18),    від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених  статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.  
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати  Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження  № 14-254цс19).
Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що оскільки відповідач не виконала грошове зобов?язання щодо повернення суми боргу, з неї на користь позивача підлягають до стягнення на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних. 
Проте, визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року (з урахуванням того, що за період з 08 червня 2013 року по 28 березня 2017 року заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіроворадської області відмовлено), судом безпідставно здійснено розрахунок з суми боргу 154694 грн. При цьому суд не врахував рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року, яким встановлено, що – основний борг за договором позики становить 141922 грн.. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку судом першої інстанції розміру трьох відсотків річних та інфляційних втрат, є обґрунтованими.
Оскільки висновок суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат не відповідає обставинам справи, рішення в цій частині підлягає зміні.
З відповідача на користь позивача за період прострочення з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року за 888 днів прострочки з урахуванням індексу інфляції підлягає до стягнення 73176,91грн. (888/31 х 1,8% х 141922 грн.) та три відсотки річних за цей період в сумі 10 358,36 грн. (3% х 888/365 х 141922 грн.), всього 83535,17 грн..
Позивач звернувся з позовом до суду 19 вересня 2019 року. Суд задовольнив позовні вимоги позивача за період з 29 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.
Тому за таких обставин доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. 
Отже, ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано вважав, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке не виконано боржником у справі в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права позивача на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання та трьох процентів річних у межах строків позовної давності.
У зв?язку з тим, що рішення суду в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягає зміні, відповідно до ст.141 ЦПК України рішення в частині судового збору також підлягає зміні. 
З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (32,69 %) в сумі 835,39 грн. 
Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Змінити рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних, інфляційних втрат та в частині судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ) три відсотки річних в сумі 10 358,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 73 176,81 грн. , всього 83 535,17 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 835,39 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуюча суддя                   Л. В. Суровицька

Судді                 Т. М. Авраменко        

В. В.Черненко