Номер провадження: 22-ц/813/4185/20 
Номер справи місцевого суду: 523/5601/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення

В С Т А Н О В И В: 

У квітні 2019 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення - визнано неподаною та повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та постановити окрему ухвалу відносно судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І.В.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ст.353 ЦПК України).
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що позивач відповідно до ухвали суду від 24 квітня 2019 року до вказаного строку недоліки в позовній заяві в повному обсязі не усунув, тому відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України позов вважається неподаним та повертається позивачу.
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного. 
Згідно статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень частини1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (форма та зміст позовної заяви та документи, що до неї додаються), протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 3 статті 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.04.2019 року  клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті позовних вимог – залишено без задоволення та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору у розмірі 2278 грн. 40 коп., надання доказів його сплати та необхідністю зазначення приватного нотаріуса третьою особою або обґрунтувати визначення його відповідачем по справі. Позивачці було надано п`ять днів з дня вручення ухвали на усунення вказаних недоліків (а.с. 8-9).
Вказану ухвалу суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 отримала 29.05.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленям про вручення поштового відправлення (а.с.11).
30.05.2019 року представник  ОСОБА_1  – ОСОБА_3  звернувся до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій просив залучити до матеріалів справи оригінал квитанції про сплату судового збору та врахувати викладене в цій заяві, в якості  усунення недоліків(а.с.12).
З наведеного вбачається, що в поданій представником позивача до суду першої інстанції заяві, на виконання приписів ухвали від 24.04.2019 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 , представник позивача, в його розумінні, обґрунтовано статус відповідача
Так, в статті  20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.  5 ЦПК України).
Вимоги до позовної заяви викладені в  статті 175 ЦПК України.
Зокрема, даною нормою передбачено, що позовна заява  повинна містити: а саме:  зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Таким чином, висновок суду про не усунення недоліку позову у вигляді не надання обґрунтування визначення приватного нотаріуса відповідачем по справі, не відповідає змісту позовної заяви та заяві про усунення недоліків, в яких таке обґрунтування позивачем зазначено.
Більш того, надаючи заяву про усунення недоліків та обґрунтовуючи правовий статус приватного нотаріуса, в якості відповідача, представник позивача посилався і на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, відповідно до якого Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК ( 1618-15 ). У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача,  вказує на те, що відповідальність повинна нести інша  особа,  а  не  та,  до якої пред`явлено позов,  і позивач не погоджується на її заміну,  суд залучає до участі  в  справі  іншу особу  як  співвідповідача  з  власної  ініціативи.  Після  заміни неналежного  відповідача  або  залучення  співвідповідача   справа розглядається  спочатку  в  разі її відкладення або за клопотанням нового  відповідача  чи  залученого  співвідповідача  та  за  його результатами  суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає  рішення  по   суті   заявлених   вимог   щодо   належного відповідача. ЦПК не передбачає можливості заміни позивача за 
ініціативою суду. 
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
З урахуванням вищенаведеного, всупереч ст. ст. 2, 185-187 ЦПК України, районий суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог до одного з відповідачів на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду, в той час як це має вирішуватися за результатами розгляду справи, як того вимагає глава 6 ЦПК України – «Розгляд справи по суті».
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 . 
Відповідно до п. 6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Щодо вимоги апелянта про постановляння окремої ухвали відносно судді Сувертак І.В. колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Згідно із ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Згідно ч. 10 ст. 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
Однак, колегія суддів вважає, що правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі відсутні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, п.6 ч.1 ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року  – скасувати та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення – направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 09.04.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда