Дата документу 31.03.2020 Справа № 326/1968/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 326/1968/19	Головуючий у 1-й інстанції Каряка Д.О.	
Пр. № 22-ц/807/1169/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                                Кримської О.М., Подліянової Г.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу у справі за позовом ОСОБА_1 до Аграрної приватної фірми «Істок» про стягнення заробітної плати (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою (а.с. 1-3), в якій просив стягнути з відповідача заробітну плату (середній заробіток за час вимушеного прогулу) з 10.09.2013 року по 31.10.2019 року в сумі 301834,99 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Каряка Д.О. (а.с. 4).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с.5) вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі залишено без руху, оскільки позовна заява не відпадає вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.
Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року (а.с. 13-14) вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 17-19) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 21).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 02 березня 2020 року (а.с. 28), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 32).
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач АПФ «Істок» у цій справі не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-дений строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі по 27.03.2020 року включно (з 12.03.2020 року - поштове повідомлення а.с. 31), та у тому числі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кримською О.М. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із хворобою останньої (а.с. 33-34).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Відводів суддям апеляційного суду учасниками цієї справи не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача  ОСОБА_1  у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи вищезазначену позову заяву позивачеві у цій справі, керувався ст. ст. 185, 260, 353, 354 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Однак, в порушення зазначених норм в позовній заяві не міститься обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку. До матеріалів позовної заяви не долучено довідки про його середньомісячний заробіток.
Згідно із ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Однак, всупереч вимогам ст. ст. 83, 84 ЦПК України позивачем не долучено доказів, в підтвердження того, що він здійснив всі належні від нього дії, спрямовані на отримання довідки про середньомісячний заробіток, як і не подано клопотання про витребування доказів.
В позовній заяві позивач зазначає, що своєї трудової книжки з відповідним записом від АПФ «Істок» він в день нібито його звільнення не получив, тому до теперішнього часу він не є звільненим працівником. Проте, до позовної заяви додає копію своєї трудової книжки, в якій міститься запис про прийняття його на роботу 28.01.2004 року в АПФ «Істок» на посаду головного механіка.
Відповідно до ст. 177 ч. 4 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Згідно із ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Позивачем подано позов, в якому він просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Отже, висунута позивачем вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, тому повинна бути оплачена судовим збором.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18)
Відповідно до ст. 4 Закону України судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У зв`язку з наведеним позивачу необхідно відповідно до ціни позову сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру.
В зв`язку з цим, ухвалою суду від 20.12.2019 зазначена позовна заява була залишена без руху, та надано позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.
08.01.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано на ухвалу суду від 20.12.2019 заяву про витребування доказів та призначення справи до судового розгляду.
У встановлений законом строк позивачем не усунуто зазначені в ухвалі суду від 29.11.2019 року недоліки позовної заяви.
Ч. 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
При вищевикладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви позивача у цій справі відповідно до ст. 185 ЦПК України.
Згідно із ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Вимогам законності та обґрунтованості вищевказана ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.
Безпідставними взагалі були вимоги суду першої інстанції в його вищезазначеній ухвалі від 20 грудня 2019 року про залишення без руху вищезазначеної позовної заяви позивача у цій справі з підстав відсутності в останній обґрунтованого розрахунку позивача суми середнього заробітку та недодання до останньої довідки про середній заробіток та копії трудової книжки позивача із записом про звільнення, та, відповідно, неусунення останніх позивачем не могло бути підставою для визнання непроданою та повернення позивачеві вищезазначеної позовної заяви ухвалою від 13 січня 2020 року, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі. 
Оскільки, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не може вдаватись до оцінки доказів позивача про їх обґрунтованість чи необґрунтованість, достатність чи недостатність, останнє можливо лише в порядку ст. 89 ЦПК України (оцінка доказів) за результатами розгляду справи по суті. 
Крім того, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач у цій справі не заявляв позовних вимог про стягнення середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України саме у зв`язку із звільненням його відповідачем 10.09.2013 року, якого він не визнає і докази якого ним до позову не додано. 
Навпаки, позивач у цій справі, враховуючи, що відсутні докази його звільнення (запис у трудовій книжці про звільнення, неотримання ним копії наказу відповідача про звільнення), просив стягнути з відповідача у цій справі саме заробітну плату (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за період з 10.09.2013 року по 31.10.2019 року у сумі 301834,99 грн.
В силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.
За таких обставин, позивач ОСОБА_1 у цій справі є особою, яка звільнена від сплати судового збору в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції у цій справі.
Тому, безпідставними також у даному випадку є посилання суду першої інстанції у цій справі на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, який стосується інших правовідносин.
Так, за змістом останнього: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати».
Тому, також безпідставними були вимоги суду першої інстанції в його вищезазначеній ухвалі від 20 грудня 2019 року про залишення без руху вищезазначеної позовної заяви позивача у цій справі з підстав несплати позивачем при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції судового збору у будь-якому розмірі, на чому у тому числі наголошував позивач у своїй заяві (вх. № 47 від 08.01.2020 року а.с. 11-12), що була подана позивачем суду першої інстанції на виконання вищезазначеної ухвали останнього від 20 грудня 2019 року у встановлений судом першої інстанції строк, але на яку останній не звернув належної уваги у цій справі.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.
Також встановлено, що ОСОБА_1 , як особа, яка звільнена від сплати судового збору у цій справі в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 ЗУ «Про судовий збір», є такою особою на будь-якій стадії розгляду цієї справи, у тому числі апеляційному.
Тому, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було зайво сплачено судовий збір у сумі 420,40 грн. (а.с. 25), який може бути повернутий апеляційним судом останньому у подальшому в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 31.03.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кримська О.М.	Подліянова Г.С.