Постанова
Іменем України
16 червня 2020 року
м. Київ
справа № 565/195/18
провадження № 51- 6365км19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6  (в режимі відеоконференції),
захисника                                         ОСОБА_7  (в режимі відеоконференції)
                                                                
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 червня 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року та касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського апеляційного суду   від  03 жовтня 2019  року
за обвинуваченням 
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                     м. Кузнецовська Рівненської області та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2014 року за                             ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців, 
у вчиненні  кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 3 ст.187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 червня                          2018 року   ОСОБА_8  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК, з призначенням йому покарання:
-          за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років;
-          за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк                        8 років з конфіскацією майна.
Як встановив суд, 01 грудня 2017 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, неподалік магазину «Караван», що знаходиться на вул. Центральній-2, буд.49/1, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту, умисно завдав                      ОСОБА_9 один удар ліктем правої руки, два удари долонями правої та лівої руки в обличчя та один удар ножем у ділянку лівого підребер`я, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Крім того, 02 грудня 2017 року, приблизно о 06 годині 25 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні відділення ТзОВ «Бакко-Вест» у м. Вараш Рівненської області на вул. Енергетиків, 6, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, через незачинені двері проник до приміщення каси та здійснив напад на оператора закладу гральних автоматів ОСОБА_10 , приставив лезо ножа до її обличчя та, погрожуючи потерпілій застосуванням насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 9 000 грн та 500 доларів США, чим спричинив ТзОВ «Бакко-Вест» матеріальну шкоду на загальну суму 22 577,90 грн.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 червня 2018 року щодо  ОСОБА_8  залишено без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційних скаргах:
 
-  засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема, засуджений стверджує, що був позбавлений права брати участь у допиті свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , чим було істотно порушено його право на захист. Апеляційний суд залишив ці доводи поза увагою, повторно свідків не допитав, докази не дослідив, безпідставно відхиливши його клопотання, що, на думку засудженого, є істотним порушенням  ст. ст. 404, 419 КПК;
 
-   захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_8 підтримав свою касаційну скаргу та касаційну скаргу свого захисника.
Захисник засудженого ОСОБА_7 повністю підтримав свою касаційну скаргу та частково касаційну скаргу свого підзахисного ОСОБА_8 .
Прокурор просив відмовити у задоволенні касаційних скарг засудженого                    ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , а судові рішення залишити без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати  та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_8 про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в категоричній формі ствердив, що удар ножем у ліве підребер`я йому наніс саме ОСОБА_8 , показаннями свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.12.2017 р., згідно якого ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка 01.12.2017 р. завдала йому удар ножем. Також, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2018 р., який підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 24.01.2018 р., потерпілий ОСОБА_9 показав на місцевості за яких обставин та яким чином йому спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Крім того, судом першої інстанції було досліджено ряд висновків судових експертиз, зокрема судово-медичні, медико-криміналістичні, які у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження також підтверджують факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого ножового поранення органів черевної порожнини.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка покзала, що саме ОСОБА_8 02.12.2017 р. здійснив розбійний напад на неї із застосуванням насильства та погрожуючи ножем, заволодів коштами у розмірі                  9 000 грн та 500 доларів США. Судом першої інстанції було досліджено протокол затримання особи від 02.12.2017 р., відповідно до якого затримано ОСОБА_8 на якого вказала потерпіла ОСОБА_10 , як особу, що вчинила на неї розбійний напад, та під час проведення обшуку якого у кишені куртки було вилучено ніж, а у кишені джинсових штанів – кошти у розмірі 12 154 грн та 200 доларів США. Також, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.12.2017 р., потерпіла                   ОСОБА_10 показала у приміщенні каси за яких обставин та яким чином                         ОСОБА_8 вчинив даний злочин. При цьому, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.12.2017 р. потерпіла однозначно вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка здійснила на неї розбійний напад.
Оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд першої інстанції визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також у нападі на ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, з проникненням до іншого приміщення, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК.
Доводи засудженого та його захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку суду першої інстанції щодо  ОСОБА_8 в апеляційному порядку також є необґрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в апеляційній скарзі засуджений  ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в цьому суді, посилаючись на те, що судове засідання в якому допитувались свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було проведено у режимі відеоконференції,  ОСОБА_8 не чув їхні показання та не мав змоги задавати їм питання, що призвело до порушення його права на захист. Крім того, зазначав,  що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про повторний допит вказаних свідків. Також стверджував, що стороні захисту було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про повторне дослідження диску із відеозаписом нападу на потерпілу ОСОБА_10 . 
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити. На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що факт нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 удару ножем не підтверджено жодним доказом, крім показань самого потерпілого, що призвело до необґрунтованого засудження ОСОБА_8 за цим епізодом. Крім того, зазначав про безпідставність залишення без задоволення клопотання сторони захисту про повторне дослідження диску із відеозаписом нападу на потерпілу ОСОБА_10 , тощо.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши викладені в апеляційних скаргах доводи, які є аналогічними доводам касаційних скарг засудженого та його захисника, визнав їх  необґрунтованими, навівши належні й достатні мотиви спростування. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Так, ч. 3 ст. 404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як правильно зазначив в своїй ухвалі апеляційний суд, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів, сторона захисту не вказала як ці вимоги кореспондуються з приписами ч. 3 ст. 404 КПК, а саме не зазначила, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода сторони захисту із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів. 
Відповідно до вимог ст. 85 КПК, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Однак, висловлюючи вимогу повторно дослідити диск із відеозаписом нападу на потерпілу ОСОБА_10 , засуджений та його захисник не вказали з яких саме підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів повинна дати йому іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, та визнати даний доказ неналежним або недопустимим.
Окрім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказів диску із відеозаписом нападу на потерпілу ОСОБА_10 були визнані неспроможними, судом було перевірено процедуру отримання диску з відеозаписом нападу на ОСОБА_10 , а також процедуру пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 та встановлено, що вказана слідча дія була проведена з дотримання вимог                     ст. 228 КПК. 
Крім того, всупереч твердженням касаційних скарг, при вивченні матеріалів провадження касаційний суд встановив, що клопотання сторони захисту щодо повторного допиту свідка ОСОБА_11 та неповнолітнього свідка ОСОБА_12 були апеляційним судом задоволені. Також, матеріали провадження свідчать й про те, що апеляційним судом неодноразово направлялись судові виклики свідку                   ОСОБА_11 , однак вони повертались до суду у зв`язку із закінченням строку зберігання. Згідно відповіді начальника Вараського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану, наданої на запит заступника начальника Сарненської місцевої прокуратури, свідок ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено 28.05.2019 р. актовий запис про смерть за №9109. 
Свідок ОСОБА_12 та його законний представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час судових засідань, на виклики апеляційного суду не з`являлись, апеляційним судом було використано усі можливі процесуальні заходи для виклику вказаного свідка для допиту в судовому засіданні. Водночас, колегією суддів касаційного суду встановлено, що апеляційний суд в своїй ухвалі правильно зазначив про те, що показання свідка ОСОБА_12 взагалі не було покладено судом першої інстанції в основу обвинувачення ОСОБА_8 .  
Отже, зважаючи на наведене, під час судового розгляду доведено вчинення ОСОБА_8 як злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК – умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, так і злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК – нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням в інше приміщення, а заперечення засудженим та його захисником доведеності вчинення ОСОБА_8 цих злочинів, колегія суддів  вважає неспроможними.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, стверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Рішення апеляційного суду, на думку колегії суддів, належним чином вмотивовано, є справедливим, та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень,  колегією суддів не встановлено, а тому касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441-442 КПК, Суд
ухвалив: 
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
 
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 6 червня 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 3 жовтня 2019 року щодо                                ОСОБА_8 без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_13                               ОСОБА_3