ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6159/18	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/299/20 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря —Кантицької О.І.
та сторін —позивач ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Гриб О.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/6159/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2020 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального шкоди у розмірі 57854,79 грн., моральної шкоди у сумі 14892 грн., витрат на автотоварознавче дослідження у сумі 2800 грн. та 1409,60 грн сплаченого судового збору.
В обґрунтування позову посилається на те, що 01 вересня 2017 року по АДРЕСА_1 . Микулинецька АДРЕСА_2 м. Тернополі, з вини відповідача ОСОБА_2 трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належний йому транспортний засіб «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок ДТП в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу завдано майнову шкоду у розмірі 157854,79 гривень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля. При цьому, страховою компанією виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 100 000 гривень. Відтак, невідшкодованою залишилась сума збитків у розмірі 57854,79 гривень. З цих підстав вважає, що залишок непокритих страховою компанією матеріальних збитків повинен відшкодувати ОСОБА_2 . Однак, на його неодноразові прохання про відшкодування невиплаченої суми у розмірі 57854,79 гривень відповідач не відреагував та не виплатив. 
Крім цього, зазначає, що вказаною дорожньо-транспортною пригодою спричинено йому моральну шкоду, оскільки, у зв`язку із необхідністю автомобіля для забезпечення базових потреб родини, для ведення бізнесу та виконання своїх посадових обов`язків, він змушений був часто звертатися до друзів з проханням про допомогу, користуватися орендованим авто, послугами таксі та громадським транспортом, на що витрачались значні кошти з сімейного бюджету. Зазначені обставини спричинили виникнення у нього пригніченого стану, що призвело до розладу сімейних стосунків. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них необхідно було відмовитись, що спричинило проблеми з роботою, затримки з постачанням продуктів в магазин, власником якого він є, спричинили незадоволення клієнтів та зменшення доходів, а відповідно і знизило прибуток його родини. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, що складає 14892 гривень, яку просить стягнути з відповідача, а також витрати на автотоварознавче дослідження. 
29 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути із відповідача на його користь різницю матеріальної шкоди у розмірі 86041,32 гривень, у зв`язку із висновком експерта № 4198 від 24 червня 2019 року, яким встановлено, що розмір завданого збитку, заподіяного власнику автомобіля «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 186041,32 гривень, а страховою компанією відшкодовано 100 000 гривень.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди — задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 86041,32 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 890,41 грн. судового збору.
В задоволені решти позовних вимог — відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 січня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що спірне судове рішення ґрунтується на висновку експерта № 4198 від 24 червня 2019 року, наданого судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення ним судової автотоварознавчої експертизи, котра була призначена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року.
Експерт ЛНДІСЕ ОСОБА_3 у експертному висновку здійснює саме припущення щодо суми вартості відновлювальних робіт, оскільки ним автомобіль не оглядався так як не був наданий позивачем — ОСОБА_1 експортній установі для проведення експертизи. Також даний висновок судової експертизи не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та не можна вважати ясним і чітким, оскільки відповіді на питання у ньому є двозначні, не чіткі, не конкретного характеру
Суд у спірному рішенні прийшов до висновку про стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 3000 грн. При цьому суд не аргументував на підставі яких доказів та доводів було визначено такий розмір моральної шкоди. При цьому як зазначає сам позивач внаслідок ДТП яка мала місце 01.09.2017 року ні він особисто, ні інші учасники, які перебували у його автомобілі не постраждали. Зокрема ним не надано жодного медичного документу-доказу про отримання особисто чи третіми особами травм внаслідок ДТП, як також не заперечив доказів про те, що внаслідок аварії у нього виникли негаразди чи розлади здоров`я котрі б призвели до втрати працездатності на короткий час.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не поступив.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Гриб О.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній
ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що друга експертиза проведена за клопотанням самого представника ОСОБА_2 адвоката Гриба О.В., який сам шукав експертів. Автомобіль він не ховав, щоб провести експертизу і не ухилявся від її проведення. На час проведення другої експертизи автомобіль був проданий, про що було повідомлено відповідача під час спілкування для врегулювання спору мирним шляхом.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 01.09.2017 року о 12.20 год. в м. Тернопіль по вул. Микулинецька, 33, керуючи транспортним засобом «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в крайній лівій смузі вул. Микулинецька, яка має по дві смуги в одному напрямку, не врахував дорожньої обстановки, не був уважним на дорозі, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом «CITROEN C4», під керуванням ОСОБА_1 , що рухався у попутньому напрямку. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.
ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб «CITROEN C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ).
Згідно висновку експерта № 4198 від 24 червня 2019 року, наданого судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, призначеної за ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2018 року за клопотанням представника відповідача адвоката Гриба О.П., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «CITROEN C4», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП 01 вересня 2017 року становить 186041,32 гривень. 
Страховою компанією ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 100000 гривень, яке сторонами не оспорюється. 
Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Тобто, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується виною особою.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Отже, враховуючи висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4198 від 24.06.2019 року, яким визначено суму матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля позивача внаслідок ДТП з вини відповідача в розмірі 186041,32 грн та страховою виплатою в розмірі 100000 грн, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про стягнення різниці із ОСОБА_2 у сумі 86041,32 грн на користь ОСОБА_1 .
Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4198 від 24.06.2019 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз (по його ж проханню ) є неповним, так як експертом не було надано повних відповідей на поставлені запитання, оскільки апелянтом не доведено і жодним доказом не підтверджено в чому саме полягає неповнота і невідповідність висновку. Висновок експерта № 4198 від 24.06.2019 року відповідає ст. 102 ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Голослівними є посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 ухилявся від проведення даної експертизи шляхом не представлення свого автомобіля, оскільки ці твердження не підтвердженні жодним доказом, а крім того у самій ухвалі суду від 31 липня 2018 року при призначенні експертизи зазначено, що у разі неможливості надання доступу до транспортного засобу, експертизу провести на підставі наявних у матеріалах справи документів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Встановиши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн., оскільки внаслідок вчинення ДТП позивач, у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу, був вимушений змінити організацію свого життя, спрямованими на подолання наслідків аварії, яка сталася безпосередньо з вини відповідача, переніс душевні страждання під час ДТП як за себе, так і за малолітніх його дітей.
Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що оскільки позивач внаслідок ДТП не постраждав, не надав на це жодного медичного документу-доказу про отримання ним трав внаслідок події, що трапилась, а також не забезпечив доказів про те, що внаслідок ДТП у нього виникли негаразди чи розлади здоров`я котрі б призвели до втрати працездатності на короткий час, тому суд першої інстанції не вправі був стягувати із нього моральну шкоду у розмірі 3000 грн. в користь ОСОБА_1 , оскільки моральна шкода заключається не тільки в отриманні травм, але й полягає в перенесенні особою душевних переживань, зміні способу життєвих звичок, погіршенні відносин із рідними, знайомими, близькими та іншими, які виникли з вини іншої особи.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
       
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Гриб Олега Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2020 року - залишити без змін.
Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.

Головуюча                                                                         Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак