СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р.                                                                          Справа № 922/939/19  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання:                                        за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:	Стойка О.В.  Попков Д.О., Пушай В.І.  Склярук С.І.   Не з`явився; Радигін Є.С.  - за довіреністю (адвокат)	
 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ 	

на рішення господарського суду	 Харківської області  	
від 	13.06.2019р.  	
у справі 	№ 922/939/19 (суддя Буракова А.М.)	
за позовом:   до відповідача: 	Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ   Комунального підприємства "Чугуївтепло" м.Чугуїв	
 про	 стягнення 966177, 85 грн.	

В С Т А Н ОВ И В:

У квітні 2019 року до господарського суду звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі - Позивач) із позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" м.Кременчук, Полтавська область (далі- Відповідач) про стягнення 231043,74 грн. пені, 59   706,83грн. - 3% річних та 572   981,83  грн. інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу №  2158/14-КП-24 від 31.01.2014. 
Рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі №922/939/19    у  задоволенні позовних вимог - відмовлено. 
Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин    ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон № 1730-VIII), оскільки основний борг в розмірі 934607,08 грн. був погашений Відповідачем після    30.11.2016, тобто, відсутня така обов`язкова умова для застосування вказаної норми Закону, як погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (30.11.2016).
Крім того, Позивач вказує на те, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання шляхом вчинення відповідних правочинів. Як зазначає Позивач, Відповідачем не надано доказів відображення ним обсягів заборгованості при включенні його до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості. Вказані обставини, на думку Позивача, не були враховані місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.
Відповідач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджувався з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також просив суд зменшити розмір пені на 90%    у разі прийняття рішення про задоволення позову. Клопотання про зменшення розміру пені обґрунтовано тим, що                 КП «Чугуївтепло» перебуває у складному фінансовому становищі, яке зумовлено невідповідністю тарифів та послуги з теплопостачання, наявністю значної заборгованості споживачів за надані Відповідачем послуги, залежністю компенсацій витрат з різниці в тарифах на теплову енергію від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет" на кожний рік.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 рішення Господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі №922/939/19 скасовано: прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, тягнуто з Відповідача на користь Позивача 3% річних в розмірі 4 177,71 грн., інфляційні втрати в розмірі                             10 287,59 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2020р. постанову  Східного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 у справі № 922/939/19 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 16.01.2020 року вказав, що апеляційний господарський суд на відміну від місцевого господарського суду, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки станом на час набрання чинності вказаним вище Законом (30.11.2016) частина заборгованості не була сплачена Відповідачем, то нарахування штрафних санкцій та виплат, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до статей 530, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, слід здійснювати з наступного дня коли зобов`язання мало бути виконане. Верховний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не визначив суму заборгованості, виходячи з якої ним здійснено розрахунок; не обґрунтував помилковості здійснених Позивачем розрахунків, чи підстав для зменшення заявлених до стягнення з відповідача сум штрафних санкцій; не навів доводів щодо неможливості нарахування пені на суму заборгованості за поставлений за договором купівлі-продажу природного газу    № 3253/15-КП-32 від 19.12.2014 природний газ у квітні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року, обов?язок з оплати якого виник до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, однак фактична оплата проведена після 30.11.2016.
На адресу апеляційного суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу з урахуванням висновків Верховного Суду в якому Відповідач наполягав на законності рішення суду першої інстанції, проте зазначав, що у разі не підтримання апеляційним судом такої позиції просив зменшити розмір пені на 90%.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2020року судове засідання було призначене на 06.04.2020р.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 з метою  можливості забезпечення реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, пов`язаних із участю у судовому засіданні, яка була обмеженою в контексті запроваджених заходів запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, дату судового засідання було змінено на 06.04.2020р. в межах процесуального строку, передбаченого ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Представник Відповідача у судовому засіданні 13.04.2020року підтримав свої заперечення проти доводів апеляційної скарги, просив у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір пені на 90%.
Представник Позивача у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке обґрунтоване існуванням обмежувальних заходів щодо транспортного сполучення  між містами та введенням особливого режиму роботи підприємства Позивача у зв`язку з чим явка є неможливою. 
Судовою колегією відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки явка сторін не була визнана обов`язковою, справа розглядається повторно та учасникам справи надавалось достатньо часу для висловлення своєї правової позиції у справі, Позивач є заявником апеляційної скарги, в якій виклав свою незгоду з рішенням суду першої інстанції, не скористався правом надання доповнень до апеляційної скарги в порядку ст. 266 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин, з урахуванням спливу строків розгляду даної апеляційної скарги та відсутністю внесення змін до ст. 273 Господарського процесуального кодексу України Законом України №   540-ІХ від 30.03.2020р. щодо строків розгляду апеляційної скарги на період карантину, колегія суддів не вбачає підстав до відкладення розгляду справи та приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності Позивача, який не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача є частково обґрунтованою, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні  обставини: 
- укладення між сторонами 19.12.2014 Договору купівлі-продажу природного газу            № 3253-15-КП-32 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов`язався передати у власність Відповідачу у 2015році природний газ, а Відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору;
- підписання сторонами актів прийому-передачі природного газу протягом січня- грудня 2015року на загальну суму 2137662,07 грн.(а.с. 40-46);
- несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язань з оплати поставленого природного газу у строк встановлений п. 6.1. Договору.
Вказані обставини сторонами не заперечуються. 
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що на виконання умов Договору ним було передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму                2 137 662,07 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи, однак через неналежне виконання Відповідачем свого зобов`язання по оплаті поставленого природного газу Позивачем були нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 62484,36грн., інфляційні втрати у розмірі 362 536,81 грн. та пеня в сумі 541 156,68 грн.
Відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність своєї вини у  простроченні оплати, через встановлений Порядок компенсації заборгованості за рахунок субвенцій з державного бюджету та на встановлену Законом № 1730-VIII заборону нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ. Крім того, просив зменшити суму пені на 90 % у разі неможливості відмовити у повному обсязі у нарахованій пені, надавши до справи відповідні докази, які підтверджують скрутне фінансове становище Відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позовних, вимог суд першої інстанції встановив, що частину основного    боргу (1122319,99 грн.), за поставлений у січні, лютому та березні 2015 природний газ Відповідач повністю оплатив до набрання чинності 30.11.2016 Законом України № 1730-VIII. За таких обставин, суд першої інстанції,    застосувавши    до спірних правовідносин імперативні приписи ч.3 ст. 7 вказаного Закону, дійшов вірного висновку про те, що нараховані Позивачем на вказану суму боргу 3% річних, інфляційні втрати та пеня підлягають списанню на підставі прямої норми закону, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив    в позові в цій частині. 
Щодо іншої частини заборгованості в розмірі 1015342,08 грн. за поставлений у  березні, квітні, жовтні, листопаді, грудні 2015 природний газ, яку Відповідач погасив після набрання чинності Законом України № 1730-VIII, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана сума боргу підлягала реструктуризації на підставі ч.1 ст.5 вказаного Закону, а тому, відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені в силу ч.3 ст.5 зазначеного Закону.
Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач зазначає про необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень Закону України № 1730-VIII, оскільки такі положення застосовуються тільки у разі погашення заборгованості за природний газ до набрання чинності цим законом.
Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон № 1730-VIII), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії і застосування цієї норми не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання. 
Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що основним видом діяльності Відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про поширення наведених положення Закону на спірні правовідносини сторін є вірним. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені Позивачем до стягнення пеня в сумі 245 044,04 грн., 3% річних в сумі                            18 239,25грн. та інфляційні втрати в сумі 208337,60 грн. у зв`язку з несвоєчасною оплатою Відповідачем вартості поставленого природного газу у січні, лютому 2015 року- не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі-Закон № 1730-VIII) виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Обґрунтованість нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актом березня 2015року на заборгованість 273   551,62грн., яка була погашена до набрання чинності Законом № 1730-VIII є такою, що спростовується на підставі прямої норми Закону, а щодо залишку  заборгованості в сумі 61096,77 грн., що була погашена після набрання чинності вказаним Законом, то колегія суддів вважає неможливим відокремити відповідні суми спірних складових через обраний Позивачем спосіб викладення розрахунку та ненадання Позивачем окремого розрахунку щодо цієї решти заборгованості, яка була сплачена після 30.11.2016 року, що унеможливлює також задоволення позову в цій частині. 
Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 96   195,37грн. за період 15.04.2015 по 14.10.2015р., 3% річних у розмірі 12681,55грн. за період 15.04.2015р. по 07.12.2016р. та інфляційних втрат у розмірі 36600,01грн. за період травень 2015р.-листопад 2016року, що нараховані за несвоєчасну заборгованість за актом березня 2015року -  також є вірним за вищенаведеними підставами.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актами приймання-передачі за квітень - грудень 2015року та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено,  що заборгованість за актами приймання-передачі за квітень -грудень 2015року була остаточно погашена після набрання чинності Законом № 1730-VIII: за зобов`язаннями за квітень 2015 року в сумі 49316,44 грн. Відповідач остаточно розрахувався 13.12.2016, за жовтень 2015 року в сумі 120248,54 грн. - 13.12.2016, за листопад 2015 року в сумі 321484,82 грн.- 24.01.2017, за грудень 2015 року в сумі 463195,51 грн. - 22.02.2017.
Проте, відмовляючи у повному обсязі в задоволенні позовних вимог за актами квітня - грудня 2015року, суд першої інстанції помилково застосував положення частини першої статті 5 Закону №1730-VIII до спірних правовідносин, не врахувавши, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, щодо якої відповідно до цього Закону має бути укладений Договір про реструктуризацію, і тільки після цього нараховані на заборгованість  пеня, 3% річних та інфляційні втрати можуть бути списані за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення Договору про реструктуризацію заборгованості.
Оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами відповідного Договору про реструктуризацію, висновок суду першої інстанції про безпідставність нарахування Позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за актами приймання-передачі за квітень -грудень 2015року не базується на нормах діючого законодавства.
Відтак, колегія суддів вважає правильним здійснювати нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за актами квітня - грудня 2015року саме на зазначені вище суми, які не були погашені до набрання чинності Законом № 1730-VIII.
Отже, за перерахунком апеляційного господарського суду стягненню підлягають пеня у розмірі  186   330,25грн., 3% річних у розмірі 30664,54грн., інфляційних втрат у розмірі 117 599,20грн. Розрахунок зазначених сум докладно наведено в додатках до позовної заяви, Відповідачем він не спростований, зокрема, шляхом надання власного контррозрахунку.
Також, в суді першої інстанції Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%, яке не розглядалося судом першої інстанції через відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а отже,  розглянувши зазначене клопотання з доданими доказами та відповідними запереченнями Позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно до частини 1    статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.   При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013. Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості. 
Наявність тяжкого фінансового стану на підприємстві Відповідача підтверджується фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи, що містяться в матеріалах справи).
Також відповідно до умов укладеного сторонами Договору газ, який продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню, а тому невиконання Відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних причин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність, важкий фінансовий стан боржника. 
Субвенції, які надаються державою Відповідачу, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостачання склав суму у розмірі 21335,972тис. грн., яку держава повинна компенсувати Відповідачу.
Фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, що були надані Відповідачем до суду першої інстанції), однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання.
При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення Позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою Відповідачем за газ у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який Позивач не міг користуватися коштами.
Судова колегія враховує те, що на момент звернення Позивача до суду Відповідач  повністю погасив суму основного боргу, а також те, що прострочка платежів Відповідача об`єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв.
Позивачем зазначених доводів протягом тривалого періоду розгляду справи - не спростовано.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання Відповідача та вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені на 90%. Наведені Позивачем доводи та докази на заперечення клопотання такого висновку не спростовують.
Отже, у зв`язку з тим, що належним розміром пені, який підлягає стягненню є                   186   330,25грн., розмір пені з урахуванням її зменшення на 90% становить   18   633,03грн.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської  області від 13.06.2019 у справі №    922/939/19 підлягає  частковому скасуванню на підставі ч. 4 п. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неправильне застосування норм матеріального права.
          В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м.Київ до Комунального підприємства «Чугуївтепло» м.Чугуїв про стягнення 231 043,74 грн. пені, 59   706,83грн. - 3% річних та 572   981,83 грн. інфляційних нарахувань задовольнити частково: з Відповідача на користь Позивача стягнути 18   633,03грн. - пені, 30   664,54грн.- 3% річних, 117   599,20грн.- інфляційних нарахувань та 5018,92 грн. судового збору за подання позовної заяви.
          В іншій частині рішення господарського суду слід залишити без змін.
          Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.
Таким чином,  з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7528,38грн.
          Враховуючи викладене, керуючись статтями   269,    270,    275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ - задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 у справі                                 №   922/939/19  - скасувати частково.
В скасованій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м.Київ до Комунального підприємства «Чугуївтепло» м.Чугуїв про стягнення 231043,74 грн. пені, 59   706,83грн. - 3% річних та 572   981,83  грн. - інфляційних нарахувань - задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська обл., м.Чугуїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, код ЄДРПОУ 35944142) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія    "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код ЄДРПОУ 20077720) - 18   633,03грн. - пені, 30   664,54грн.- 3% річних, 117   599,20грн.- інфляційних нарахувань та 5018,92 грн. судового збору за подання позовної заяви.
В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2019 - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції    покласти на сторони, пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнути з Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська обл., м.Чугуїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, код ЄДРПОУ 35944142) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія    "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код ЄДРПОУ 20077720) витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 7528,38грн.
          Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази. 
          Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови підписано  17.04.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков

Суддя                                                                                           В.І. Пушай