ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року           справа №200/9758/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л. В., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д.,
секретар Сізонов Є.С.,
за участі представника позивача Біличенка В.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Біличенка Віталія Олександровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/9758/19-а (головуючий І інстанції Бабіч С.І., складене в повному обсязі 02 січня 2020 року в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС, третя особа: Київська митниця Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                    УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці ДФС (далі відповідач), третя особа: Київська митниця Держмитслужби, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів № UА100110/2019/000073/2 від 20.05.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/00665 від 20.05.2019 року; зобов`язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України здійснити митне оформлення транспортного засобу Меrcedes Вenz модель GLЕ 350 4МАТІС 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , за вартістю: 15 700,00 доларів США; зобов`язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України повернути з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі на суму 171500,00 гривень (т. 1, а.с. 140-149).
В обґрунтування позову зазначає, що відповідачу надані усі документи, які підтверджують заявлену митну вартість. Декларантом (уповноваженою особою) належним чином надано висновок від 22.04.2019 року № 2446 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз міністерства юстиції України, яким встановлено ринкову вартість транспортного засобу, станом на дату оцінки становила суму 16909,70 доларів США. Звертає увагу суду, що без посилання на джерело та метод формування (коригування) розрахунку митної вартості, відповідачем внесена до Графи 30 інформація про митну вартість у сумі 15700,00 доларів США. Митницею ніяким чином не обґрунтування числове значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування у відповідності ст. 55 п. 4 Митного кодексу України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду, прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги наголошує на тому, що презумпція правомірності вимог декларанта не виключає його права за власним бажанням подавати додаткові докази, а ненадання декларантом запитуваних документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування резервного методу. Позивач надав висновок про вартість характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, який не був взятий до уваги Митним органом. Вважає, що саме митниця повинна доводити правомірність своїх дій. Зазначає, що платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. На думку апелянта, неподання декларантом транспортних документів, може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно коригування митної вартості лише у тому випадку, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.
Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
13.04.2019 року між позивачем та громадянином Тамта ОСОБА_2 був укладений контракт № 1572828 про передачу права власності на механічний транспортний засіб Меrcedes Вenz модель GLЕ 350 4МАТІС 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , вартість угоди визначено у 15700,00 доларів США (т. 1, а.с.13-14).
Контракт засвідчений посадовою особою «Агентства обслуговування Міністерства Внутрішніх Справ Грузії». Транспортний засіб було знято з обліку реєстрації про що свідчить довідка № 06113182/01 від 13.04.2019 року, «Агентства обслуговування Міністерства Внутрішніх Справ Грузії» (т. 1, а.с. 16).
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки № 69050/157828 та відмітки митного органу ДФС, транспортний засіб перетнув Державний кордон України 06.05.2019 року, про що свідчать довідка №69050/1572828 та відмітки митного органу ДФС (т. 1, а.с. 17).
05.02.2019 року Митним органом (UА 209020) ЗМК МП Паромний комплекс ІМТП, зона митного контролю ВМО №3 м/п «Чорноморський» складено акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу та додатковий аркуш UА700140/2019/699 (т. 1, а.с. 18-19).
20.05.2019 року, з метою митного оформлення ввезеного за умовами вказаної угоди було подано до митного органу електронну митну декларацію UА100110/2019/173016 (форма МД- 2), де митна вартість товару визначена за ціною Контракту, щодо товару, який імпортуються (вартість операції), тобто за основним методом визначення митної вартості товарів, внесена у графу 45 Ціна товару 15700,00 доларів США. На підтвердження митної вартості товарів, подано документи,перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації: сертифікат відповідності UА.009.908324-19 від 18.04.2019, рахунок-фактура (інвойс) № 1572828 від 18.04.2019, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UА 700140/2019/699 від 17.04.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 13.04.2019, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 2446 від 22.04.2019, договір про надання послуг митного брокерства б/н від 08.05.2019, інші некласифіковані документи 69050/1572828 від 13.04.2019, касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів 0.0.1327377912.1 від 16.04.2019, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України ТТ337426 від 01.04.2019 (т. 1, а.с. 20).
Матеріали справи містять висновок Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження від 22.04.2019 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Меrcedes Вenz GLE 350 4МАТІС, 2016 року випуску, НОМЕР_4 – код НОМЕР_1 , при ввозе на митну територію України на дату оцінки становила 16909,70 доларів США 70 центів (т. 1, а.с. 24-30).
Між декларантом та митним органом проведена процедура консультації та Митницею було повідомлено  позивача про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до статей 53, 54, 57 Митного кодексу України, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу, які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; декларацію країни відправлення; за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товару (т. 1, а.с. 66-67).
Позивачем направлена начальнику Київської міської митниці заява від 20.05.2019, відповідно до якої надати додаткові документи не має можливості через їх відсутність. (т. 1 а.с. 65).
20.05.2019 року відповідачем, прийнято спірні рішення про коригування митної вартості товарів № UА100110/2019/000073/2, яким митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу, відповідно до ст. 64 МК України до суми 36 310 доларів США та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/00665, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з посиланням на п.6 ст. 54 МК України (т. 1, а.с. 68-69, 11).
Статтею 1 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
За приписами статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. При цьому декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Частиною 3 цієї статті, зокрема, передбачено право декларанта або уповноваженої ним особи проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти та оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.
Згідно статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Приписами частини третьої статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно визначеного переліку.
Статтею 54 МК України органи доходів і зборів уповноважено здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 54 МК України визначені чіткі підстави для відмови у митному оформленні товарів, а саме: орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Підстави прийняття Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту визначено статтею 55 МК, згідно якої, рішення приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 МК України описані методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Статтею 64 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Матеріали справи свідчать, що позивач, користуючись правом, наданим йому частиною третьою статті 52 МК України, замовив проведення експертного автотоварознавчого дослідження, за наслідками якого складено висновок № 461 з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу 16909,70 доларів США. Автотоварознавче дослідження проведено Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України (т. 1, а.с. 24-30).
Зазначений висновок був наданий позивачем до митної декларації. Будь-які інші експертні висновки матеріали справи не містять.
Митним органом митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України з використанням інтернет ресурса Schwacke (МД від 15.04.20-19 № UA206020/2019/403634).
За змістом пункту 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.
У спірних відносинах інформація із програмного продукту Schwacke (МД від 15.04.20-19 № UA206020/2019/403634) є висновком про якісні та вартісні характеристики товару.
Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у Schwacke відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, в т.ч. тих, які продаються чи придбаваються на території Грузії. Не послався відповідач й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.
Відповідно до МД від 15.04.20-19 № UA206020/2019/403634 транспортний засіб транспортувався із Словаччини, відсутній технічний стан імпортованого транспортного засобу у порівнянні з транспортним засобом позивача.
Слід зазначити і про те, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Самі по собі відомості з інформаційних баз даних органів ДФС, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.
Отже, відповідач не довів, що інформація про реальний стан транспортного засобу була передана для оцінки за допомогою програмного продукту Schwacke.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не обґрунтував підстави і правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke.
Таким чином, відповідачем не доведено правомірність коригування митної вартості транспортного засобу позивача на підставі відомостей про ціну товару з програмного продукту Schwacke та застосування резервного методу для визначення митної вартості.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності прийнятого ним рішення про коригування митної вартості від 20.05.2019 № UА100110/2019/000073/2, яким митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу, відповідно до ст. 64 МК України до суми 36 310 доларів США та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100110/2019/00665.
Окрім зазначеного, колегія суддів враховує роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Цей же принцип знайшов свій прояв у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Стосовно позовних вимог про зобов`язання здійснити митне оформлення транспортного засобу за вартістю 15700 доларів США, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 246, ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Митне оформлення здійснюється в місцях розташування відповідних підрозділів органів доходів і зборів протягом робочого часу, встановленого для цих органів. Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Для митного оформлення товарів здійснюються певні дії, які полягають у поданні до уповноваженого органу ДФС митної декларації та документів, необхідних для митного оформлення. Саме на митні підрозділи ДФС покладено обов`язок щодо митного оформлення товарів, такі органи розглядають подані декларації, додані до них документи, виконують певні дії по перевірці задекларованих даних і лише після цього приймають рішення про допуск товару на митну територію України. Зобов`язання Київської митниці ДФС вчинити дії з митного оформлення товару буде втручанням у внутрішню роботу митного органу, підміна повноважень, якими суд не наділений.
Отже визнання протиправними та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товару та картки відмови у митному оформлення товарів є дієвим та достатнім способом захисту порушеного права позивача.
Що стосується вимог про зобов`язання повернути з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі на суму 171 500,00 гривень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх передчасність у будь-якому випадку, незалежно від задоволення/незадоволення позовних вимог про скасування рішення та картки відмови.
Відповідно до п.1 розділу 3 Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Як свідчать матеріали справи, жодних доказів звернення позивача із вказаною заявою про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів на суму 171 500,00 гривень позивачем суду не надано.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визнавши протиправними та скасувавши картку відмови у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів.
Згідно ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Біличенка Віталія Олександровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/9758/19-а – скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС, третя особа: Київська митниця Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів № UA100110/2019/000073/2 від 20.05.2019 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100110/2019/00665.

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повне судове рішення складено 09 червня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя                                                                                           Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                                 Т.Г. Арабей

                                                                                                                          І.Д. Компанієць