ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
м. Київ
справа №826/15544/15
касаційне провадження №К/9901/33146/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 (суддя Літвіна Н.М.) у справі № 826/15544/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2014               № 232/17-01.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 18.12.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовив. 
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.02.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишив без руху, в тому числі, оскільки подане нею клопотання не містило підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення, та запропонував протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали подати до суду вмотивовану заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.
Ухвалою від 18.04.2017 Київський апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2015 у справі № 826/15544/15, визнавши вказані позивачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження неповажними.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 та направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме: статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення відповідних процесуальних дій).
При цьому зазначає, що постанову суду першої інстанції від 18.12.2015 отримано нею лише 19.01.2017 при зверненні представника до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи.
Також, наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції проігноровано поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду апеляційної інстанції зі скаргою, а саме - в період з 21.12.2015 по 25.01.2016 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходилась за межами України, що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична агенція Лімпопо» та копіями електронних квитків, відтак не мала змоги отримати поштове відправлення, а в період з 25.01.2016 по 25.01.2017 вважала, що справа продовжує розглядатись у порядку письмового провадження. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) встановлено порядок і строки апеляційного оскарження судових рішень.
Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями суду першої інстанції, можуть скористатись правом їх оскарження в апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений процесуальним законом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків - досягненням юридичної визначеності в публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суд не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).
При цьому право учасників процесу на оскарження судових рішень не повинно бути пасивним. Поважними причинами пропущення строку оскарження судового рішення визнаються лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом/скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Європейський суд з прав людини наголошує, що заявник повинен діяти з належною сумлінністю, швидко та відповідно до ситуації (справа «Мушта проти України»).
У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва прийнята 18.12.2015 в порядку письмового провадження.
Копію вказаного судового рішення направлено позивачу 22.12.2015 рекомендованим листом № 01014 1149269 0 з повідомленням про вручення поштового відправлення.
25.01.2016 поштове відправлення № 01014 1149269 0 повернуто до суду з відміткою поштової установи «за закінченням встановленого строку зберігання», а відтак відповідно до вимог статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом першої інстанції) копія судового рішення вважається належно врученою учаснику процесу.
Слід зазначити, що позивач зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка зазначена в позовній заяві як адреса листування і за якою суд правомірно надсилає усю адресовану стороні кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку позивач не вправі посилатись на неотримання ним кореспонденції суду як на обставину, що звільняє його від настання передбачених процесуальним законом негативних для нього наслідків.
Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична агенція Лімпопо» і копія електронних квитків, на які посилається позивач як на обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження за період з 21.12.2015 по 25.01.2016, не є належними доказами цих обставин, позаяк підтверджують факт перебування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за межами території України в період з 21.12.2014 по 25.01.2015, а не в період скерування Окружним адміністративним судом м. Києва на її адресу поштового відправлення          № 01014 1149269 0.
Крім того, вказане судове рішення внесено судом першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднено в реєстрі 24.12.2015, доступ до якого відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005          № 3262-IV є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
За правилами частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з апеляційною скаргою та належних обґрунтувань обставин і доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку не наведено та не доведено, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував вказані норми процесуального права.
За таких обставин касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 у справі               № 826/15544/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                              Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                                В.В. Хохуляк