Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/8629/16-ц
провадження № 61-14780св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дулі Тетяни Володимирівни, на ухвалу Київського апеляційного суду в складі судді Головачова Я. В. від 09 липня 2019 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до             ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Солом`янський РВ ДВС), Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Васильківський МВ ДВС), про стягнення пені за аліментамиі, у якому, з урахування збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача пеню по аліментах у розмірі 31 392, 85 грн. 
 
Посилається в позові на те, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно. 
 
Рішення знаходилося на виконанні в Солом`янському РВ ДВС.
 
В зв`язку з ухиленням відповідача від виконання рішення суду утворилася заборгованість, яку останній погашати відмовлявся. 
 
06 червня 2018 року відповідач звернувся до Васильківського міськрайонного суду у Київській області зі скаргою, в якій просив суд визначити неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Максименко М. Ф. щодо складання довідки б/н від  03 серпня 2017 року про розрахунок заборгованості по аліментах за період з березня 2012 року по липень 2017 року, яка становить 83 647, 16 грн, скасувати зазначену довідку та зобов`язати державного виконавця перерахувати суму заборгованості. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду у Київській області від 06 червня 2018 року скаргу задоволено частково. Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду у Київській області від 06 червня                2018 року залишено без змін. 
 
Станом на 31 грудня 2018 року заборгованість відповідача за аліментами становить 105 053,25 грн. 
 
Позивачка зазначала, що, враховуючи зазначені судові рішення, за період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити, становить 31 392, 85 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва в складі судді Шереметьєвої Л. А. від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 392 грн 85 коп. пені та 551 грн 20 коп. судового збору.
 
Вчинені дії щодо оскарження рішення суду першої інстанції 
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, у червні 2019 року представник ОСОБА_2 - Дуля Т. В. , подала апеляційну скаргу на зазначене рішення.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Дуля Т. В. , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року повернуто особі, яка її подала. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підписана та подана його представником - адвокатом             Дуля Т. В. На підтвердження повноважень представника Дуля Т. В. надано копію ордеру на надання правової допомоги серії КС № 606368, в якому зазначено, що адвокат надає правову допомогу ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій. Законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, у якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган судової влади, а конкретна назва суду. Натомість, спірний ордер на надання правової допомоги серії КС № 606368 не містить назви судового органу, у якому надається правова допомога скаржнику. Тому, апеляційна скарга від імені ОСОБА_2 підписана його представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва у Київському апеляційному суді.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Дуля Т. В., посилаючись на неправильне порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.   
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, дійшов помилкових висновків про повернення апеляційної скарги. На підтвердження повноважень представника Дуля Т. В. надано копію ордеру на надання правової допомоги серії КС № 606368, в якому зазначено, що адвокат надає правову допомогу ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій. Указаний ордер підтверджує право представника відповідача у даній справі, серед іншого, підписувати та подавати апеляційну скаргу. Апеляційний суд формально вирішив питання щодо прийняття спірної апеляційної скарги. Указаний формальний підхід призвів до порушення права скаржника на доступ до правосуддя. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції. 
 
У вересні 2019 року справу передано судді-доповідачу.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.   
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Апеляційним судом встановлено, що 16 травня 2019 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва задоволено позов ОСОБА_1 і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 392 грн 85 коп. пені та 551 грн 20 коп. судового збору. 
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, у червні 2019 року представник ОСОБА_2 - Дуля Т. В. , подала апеляційну скаргу на зазначене рішення. 
 
На підтвердження повноважень представника Дуля Т. В. надано копію ордеру на надання правової допомоги серії КС № 606368, в якому зазначено, що адвокат надає правову допомогу ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій.
 
Апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга від імені ОСОБА_2 підписана його представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва у Київському апеляційному суді. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Частинами третьою, четвертою статті 356 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються, зокрема, довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.
 
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.
 
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
 
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
 
Відповідно до пунктів 13, 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, у редакції, затвердженій рішенням Ради адвокатів України від 27 травня 2017 року № 15, ордер, що видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи. Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.
 
З урахуванням наведеного, висновок апеляційного суду про те, що заявником не надано окремого письмового доручення, яке підтверджує її повноваження як представника є безпідставним, оскільки саме ордер, виданий адвокатським об`єднанням, підтверджує те, хто із адвокатів здійснює представництво інтересів клієнта на виконання укладеного договору про надання правової допомоги між адвокатським об`єднанням та клієнтом.
 
Посилання суду при поверненні апеляційної скарги на те, що позов пред`явлено до ОСОБА_6 , а в апеляційній скарзі зазначено особу довірителя ОСОБА_7 , в договорі на надання правової допомоги - ОСОБА_8 , при цьому документів, що підтверджують зміну прізвища, не надано, є надто формальним, оскільки за матеріалами справи, відповідач подавала в суд від власного імені заяву, підписуючи її як ОСОБА_9 , (а. с. 16), довідку із лікарні, видану на прізвище ОСОБА_8 (а. с. 17), тобто у суду апеляційної інстанції були відсутні об`єктивні підстави для сумнівів, що апеляційна скарга подана адвокатом в інтересах відповідача у цій справі.
 
За таких обставин, апеляційний суд, через надто формальний підхід, порушив принципи судочинства, встановлені статтею 55 Конституції України, статтями 2, 10 ЦПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_10 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскільки не звернув уваги на те, що до апеляційної скарги заявник додала ордер, копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, тобто документи, передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», які посвідчують її повноваження як адвоката на надання правової допомоги.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону.
 
На підтвердження повноважень представника Дуля Т. В. надано копію ордеру на надання правової допомоги серії КС № 606368, в якому зазначено, що адвокат надає правову допомогу ОСОБА_2 в судах усіх інстанцій.
 
Обмежень повноважень представника довірителем судом апеляційної інстанції на стадії прийняття апеляційної скарги не встановлено. 
 
Таким чином, визначена апеляційним судом підстава для повернення апеляційної скарги - відсутність зазначення в ордері назви апеляційного суду, до якого подано апеляційну скаргу, є безпідставним.
 
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
 
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
 
Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
 
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення апеляційної скарги з формальних підстав унеможливило доступ відповідача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
 
У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про існування підстав для повернення апеляційної скарги з посиланням на відсутність доказів на підтвердження наявності у Дуля Т. В. права підписувати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у даній справі від імені відповідача та подавати її до Київського апеляційного суду. 
 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року в справі № 811/1507/18 (провадження № К/9901/61152/18), у постанові Верховного Суду                          від 12 лютого 2020 року в справі № 203/4365/18-ц (провадження № 61-5697св19), у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі 195/1151/18 (провадження № 61-5417св20), а також у постанові Великої Палати Верховного Суд від 05 грудня 2018 року, у справі № П/9901/736/18  (провадження № 11-989заі18).  
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дулі Тетяни Володимирівни, задовольнити частково.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги.   
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                      В. М. Сімоненко

Судді:                                                                                А. А. Калараш 

                                                                                             С. Ю. Мартєв

                                                                                         Є. В. Петров 

                                                                                          С. П. Штелик