Справа №  761/47285/19	 	 	 	     Головуючий у І інстанції Антонюк М.С.	
Провадження №  33/824/1238/2020	 	 	 	     Доповідач у 2 інстанції Дрига А.М.	

 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 травня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді Дриги А.М. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката      Васіної Н.Д., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Васіної Н.Д. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від  20 грудня 2020 року, якою 
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до постанови суду,30.11.2019 року о 01 годині 10 хвилин в м. Києві по    вул. Велика Житомирська, 16, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння встановлювався за допомогою алкотестера «Драгер» №0556, результат огляду 0,52 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.2.9 а Правил дорожнього руху України, тобто вчинила адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Васіна Н.Д. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від  20.12.2020 року, постанову змінити в частині призначеного стягнення та застосувати до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі, встановленому на розсуд суду.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду є необґрунтованою. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки їхала до своєї дитини, яка потребувала допомоги у зв`язку з хворобою. Крім того зазначає, що судом не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, яка є багатодітною матір`ю, автомобіль є для неї не замінним засобом пересування, її чоловік працює за кордоном, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд  виходить з наступного.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні 20.12.2019 року присутня не була, копію постанови отримала лише 3.02.2020 року, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2020 року слід поновити.
За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи. Підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в адміністративному матеріалі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 238987 від 30.11.2019 року, згідно якого 30.11.2019 року о 01 годині 10 хвилин в м. Києві по вул. Велика Житомирська, 16, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння встановлювався за допомогою алкотестера «Драгер» №0556, результат огляду 0,52 ‰. (а.с.1); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проводився в присутності двох свідків (а.с. 6); відомостями, які містяться в результаті тестування на алкоголь за допомогою алкотестера Драгер«Alcotest 6820», згідно якого результат тесту становить 0,52 ‰ (а.с. 5); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких, водій ОСОБА_1 в їх присутності у встановленому Законом порядку пройшла перевірку за допомогою приладу «Драгер», результат тесту показав 0,52 ‰ (а.с. 3); розпискою гр. ОСОБА_4 , який зобов`язується доставити автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 за місцем призначення (а.с. 2); відеозаписом з бодікамери працівника поліції (а.с. 7).
Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення         ОСОБА_1 підтвердила те, що вживала алкоголь, а саме випила келих вина та у зв`язку з сімейними обставинами змушена була сісти за кермо автомобіля.
Сукупність наведених доказів повністю підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування  транспортним засобом  в стані алкогольного сп`яніння, що не оскаржується в апеляційній скарзі захисника.
Доводи захисника стосовно того, що судом першої інстанції не було враховано того, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки їхала до своєї дитини, яка потребувала допомоги у зв`язку з хворобою, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
З урахуванням обставин справи та вищенаведені норми чинного законодавства, приходжу до висновку, що вчинене ОСОБА_1 діяння, не може вважатись таким, що вчинене нею в стані крайньої необхідності в розумінні ст.18 КУпАП, оскільки небезпека щодо її дитини, за вказаних нею обставин, могла бути усунута іншими засобами, які не пов`язані із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Вчинене ОСОБА_1 правопорушення має підвищену суспільну небезпеку як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. При цьому, враховуючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, в будь-який час могло відбутись ДТП, могли постраждати люди, майно, тощо.
Крім того, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують відповідальність, оскільки суддею суду першої інстанції стягнення призначене з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, який відноситься до грубих порушень на транспорті та його підвищену суспільну небезпеку, особи правопорушника, ступінь її вини, вік особи, її сімейний та майновий стан.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи обставини справи та особу правопорушника,  ступінь її вини, майновий стан, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП і є домірним скоєному, підстав для зміни постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 
П О С Т А Н О В И В :
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від  20 грудня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Васіної Н.Д. -  залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від  20 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
            Суддя                                                                                                 А.М. Дрига