Номер провадження: 22-ц/813/2624/20 
Номер справи місцевого суду: 520/9672/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 09 червня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Пучкової І.М., -
                                        в с т а н о в и в:
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен Де Люкс» (далі – ТОВ «Рошен Де Люкс», Товариство), ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що в результаті поширення інформації до нього змінилося ставлення клієнта, який в подальшому розірвав з ним договір про надання правової допомоги, оскільки він використовував недозволені методи захисту. У зв`язку з розірванням зазначеного договору він вимушений був повернути сплачені йому за надання правової допомоги кошти в сумі 6 000 грн. Крім майнової шкоди, йому було завдано також моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати недостовірною інформацію, яка була поширена відповідачами у скарзі, поданій до Приморського районного суду міста Одеси, стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 25 000 грн та матеріальну шкоду в розмір 6 000 грн.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якої просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2016 року скасувати, його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та не відповідністю висновків суду викладеним обставинам справи.
В своїх запереченнях ТОВ «Рошен Де Люкс», зазначає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, рішення суду є цілком законним та справедливим.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 09 червня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року, касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року скасована та справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Сторони про розгляд справи на 13 травня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 216, 224).
Від ОСОБА_1 , представника ТОВ «Рошен Де Люкс» до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 228-230).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.
З таким висновком колегія суддів погоджується не в повній мірі за таких підстав.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яка була порушена за заявою ТОВ «Рошен Де Люкс».
Захисником ОСОБА_3 був адвокат Федяєв С.В. 
13 березня 2015 року на адресу суду надійшов лист ТОВ «Рошен Де Люкс», в якому була зазначена інформація наступного змісту:«...13 березня 2015 року в приміщенні Приморського районного суду міста Одеси відбулося судове засідання по розгляду вказаної вище справи, на цьому засіданні було здійснено допит свідка, заявленого стороною обвинувачення, громадянки ОСОБА_2 . Повідомляємо Вам про те, що після судового засідання по справі приблизно о 19:00 до нас зателефонувала громадянка ОСОБА_2 . Вона була схвильована та повідомила нам, що одразу після судового засідання вона поїхала до свого магазину, прибувши до нього, в приміщенні вона побачила адвоката ОСОБА_1 , який ходив по магазину та фотографував вітрини з продукцією. Коли вона запитала його, що він тут робить (зі слів ОСОБА_2 ), він відповів, що нічого, але тепер у неї будуть великі проблеми з податковою та іншими контролюючими органами, сказав, що здійснює аудіо запис її з ним розмови. Адвокат ОСОБА_4 почав запитувати про дозвільні документи, які є у ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності, ніби він має на це право. Коли вона відмовилася їх надати, він заявив, що тепер кожного дня буде стояти біля її магазину і контролювати, чи весь товар проходить через касовий апарат. Коли вона запитала його, навіщо йому це треба, адже її вже допитали і вона дала свідчення в суді? Адвокат Федяєв С. сказав, що зробить все можливе, щоб його клієнта ОСОБА_3 виправдали і що вона зробила помилку, коли пішла до суду. Також повідомляємо Вам, що одразу ж громадянка ОСОБА_2 відмовилася від співпраці з нашою компанією з тих підстав, що такими діями ми завдали їй багато клопоту, а в майбутньому можуть з`явитися і проблеми через поведінку адвоката ОСОБА_5 , які їй не потрібні взагалі. В даній економічній ситуації кожний клієнт нашої компанії для нас важливий і втрата їх з причин неадекватної поведінки адвоката чи якихось інших громадян є недопустимою. Також така поведінка адвоката ОСОБА_1 призводить до приниження ділової репутації нашої компанії та знижує довіру до неї….» (а.с. 56).
Позивач вважає дану інформацію недостовірною та такою, що принижує його: честь, гідність та ділову репутацію, в результаті поширення зазначеної інформації змінилося ставлення клієнта, який в подальшому розірвав з ним договір про надання правової допомоги, оскільки він використовував недозволені методи захисту. У зв`язку з розірванням зазначеного договору позивач вимушений був повернути сплачені йому за надання правової допомоги кошти в сумі 6 000 грн. Крім майнової шкоди, йому було завдано також моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації.
В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.  
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо   суб`єктивну   думку   висловлено   в   брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила   думку   або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Колегія суддів з урахуванням наданих доказів, прийшла до висновку про те, що ТОВ «Рошен Де Люкс», звернувшись із інформаційним листом до суду, реалізовували своє право, визначене ст. 40 Конституції України, а викладена у листі інформація не була адресована широкому загалу чи для її розповсюдження. Висловлювання, що містяться в заяві відображають опис подій, про які повідомила ОСОБА_2 та те, як ці події оцінювались відповідачами. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інформація, яку просить спростувати ОСОБА_1 ніяким чином не відобразилась на його професійних відносинах, як адвоката з клієнтом ОСОБА_3 , який продовжив співпрацювати з адвокатом Федяєвим С.В., та не розірвав договір, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 47, 48).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із наданих позивачем доказів не вбачається приниження його честі, гідності та ділової репутації, а лише критика та емоційна оцінка дій позивача, крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів, що поширення зазначеної інформації завдало шкоди його діловій репутації, принизили честь та гідність, а тому позовні вимоги про захист честі, гідності і ділової репутації задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 зверталась зі скаргою до суду, а тому колегія суддів погоджується в цій частині з рішенням суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є недоведеними.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Рошен Де Люкс» з інших підстав.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 09 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен Де Люкс» – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21 травня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

__________________________________________ Л.А. Гірняк