ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2020 р.                              Справа № 910/15262/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Фенікс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 (повний текст складено 21.12.2019)
у справі №910/15262/19 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Фенікс»
до Приватного акціонерного товариства «Київстар»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 
про зобов`язання вчинити дії

за участю: секретаря судового засідання Руденко Н.С. 
за участю представників сторін: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно. 

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Фенікс» (надалі позивач/скаржник/страхова компанія) подало до Господарського суду міста Києва позову заяву про зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Київстар» (надалі відповідач/ПАТ «Київстар») вчинити дії щодо надання інформації на запит позивача, а саме: чи було здійснено 06.07.2019 приблизно о 17-00 год. дзвінок на службу 102 з мобільного телефону страхувальника ОСОБА_1 № НОМЕР_3.
В обґрунтування підстав позову позивач послався на те, що внаслідок страхового випадку, який стався з транспортним засобом страхувальника ОСОБА_1 , позивач звернувся в порядку статті 25 Закону України «Про страхування» до відповідача із запитом щодо здійснення чи не здійснення страхувальником дзвінка до поліції з метою повідомлення органів поліції про дорожньо-транспортну  пригоду. Стверджує, що запитувана ним інформація є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Такі свої дії позивач обґрунтовує необхідністю уникнення можливих збитків у розмірі 38  732,88 грн. у разі подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей. Проте, відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації на підставі статті 34 Закону України «Про телекомунікації», що і стало підставою для звернення із даним позовом. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 у справі №910/15262/19 в задоволенні позову відмовлено. Судове рішення обґрунтовано недоведеністю позивачем обов`язку відповідача надавати інформацію щодо абонентів. При цьому  номер телефону - НОМЕР_1 є знеособленим, обслуговується відповідно до публічного договору, за громадянином ОСОБА_1 не зареєстрований. Правове обґрунтування рішення: стаття 31 Конституції України, статті 2,  9, 34  Закону України «Про телекомунікації», статті 2, 12 «Про захист персональних даних», стаття 162 КПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати, а позов задовольнити. Скаржник стверджує про порушення місцевим господарським судом статті 31 Конституції України, статті 34 Закону України «Про телекомунікації», статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» та про неврахування судом положень договору страхування, укладеного з ОСОБА_1 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 поновлено ПрАТ «Київстар» строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначений на 11.03.2020.
В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами від  13.03.2020, від 23.03.2020, від 30.03.2020, від 27.04.2020 у зв`язку із нез`явленням представників сторін та установленням на території України карантину. 
В судове засідання 20.05.2020 представники сторін також не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно. Заяв чи клопотань про відкладення від них не надходило. 
Приписами  ч. 12  статті 270 ГПК України  унормовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи в апеляційному порядку за відсутності представників сторін.
Позиції учасників справи.
25.02.2020 від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому ПрАТ «Київстар» заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
23.04.2019 між ПАТ "Страхова компанія "Фенікс" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №012/19-Т (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
23.04.2019 ОСОБА_1 надано згоду на використання персональних даних.
Згідно з п. 6.2.7. договору страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку, в строк, передбачений договором.
При настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов`язаний виконувати дії, зазначені в розділ 7 даного договору страхування (п. 6.2.8.). 
Пунктом 7.1. договору в разі настання події, що мають ознаки страхового випадку страхувальник має негайно заявити в компетентні органи та на протязі 24 годин (не враховуючи вихідних та святкових днів), з моменту виявлення пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та /або ДО, повідомити страховика про настання події, будь-яким доступним способом. 
Пунктом 6.3.3 договору передбачено право страховика робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком до правоохоронних органів, банків та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також самостійно з`ясовувати причини і обставини страхового випадку.
23.07.2019 ОСОБА_1 (страхувальник) подав до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс" заяву про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням 06.07.2019 страхового випадку - пошкодження бампера та накладки арки переднього правого крила на автомобілі Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_2 . Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 у вказаній заяві, 06.07.2019 залишив автомобіль на кінцевій зупинці по вул. Мічуріна у м. Фастів, а коли повернувся, то виявив пошкодження на транспортному засобі. Крім того, у вказаній заяві зазначений орган державної влади, в якому зареєстрований страховий випадок - ГУНП в Київській області, Васильківський відділ, Фастівське відділення.
Із пояснень ОСОБА_1 (а.с. 16) вбачається, що після виявлення страхового випадку, ОСОБА_1 відразу зі свого мобільного телефону викликав поліцію за номером 102 та заявив про пошкодження. 
З метою перевірки наданих страхувальником пояснень Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Фенікс" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Київстар" із запитом, в якому просило надати інформацію чи здійснено 06.07.2019 близько 17 год. 00 хв. дзвінок на службу 102 із мобільного телефону НОМЕР_1 .
У відповідь на вказаний запит відповідач направив позивачу лист №6288838462/03/03/02 від 25.09.2019, в якому, посилаючись на статтю 34 Закону України "Про телекомунікації", вказав на відсутність правових підстав для надання позивачу відомостей щодо обслуговування номеру.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. 
Статтею 15 ЦК України унормовано, що кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Отже, звертаючись із позовом, позивач - страхова компанія, має довести, що його право на отримання запитуваної у ПрАТ «Київстар» інформації передбачено законодавством, а у ПраТ «Київстар» законодавчо встановлений обов`язок на надання такої інформації і ненадання якої, порушило право позивача, за захистом якого він звернувся до суду із даним позовом.
Як вказувалося вище, позивач, в обґрунтування підстав заявленого позову  послався на положення статті 25 Закону України «Про страхування», статей 1, 13, 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та стверджує, що запитувана ним у відповідача інформація є публічною.
Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами регулюються, зокрема, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 за № 295.
Згідно з статтею 9 Закону України "Про телекомунікації" охорона таємниці телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються технічними засобами телекомунікацій, та інформаційна безпека телекомунікаційних мереж гарантуються Конституцією та законами України. Зняття інформації з телекомунікаційних мереж заборонене, крім випадків, передбачених законом. 
Відповідно до ч.ч. 1 та 3 статті 34 Закону України "Про телекомунікації" оператори, провайдери телекомунікацій повинні забезпечувати і нести відповідальність за схоронність відомостей щодо споживача, отриманих при укладенні договору, наданих телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо. . Інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадках і в порядку, визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватися лише за наявності письмової згоди споживача.
Із п. п. 42, 45 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, вбачається, що оператор, провайдер повинен відповідно до законодавства забезпечувати збереження відомостей про абонента, отриманих під час укладання договору, а також про надання послуг, у тому числі факт їх отримання, обсяг, зміст, маршрути передачі інформації тощо, і несе відповідальність за їх схоронність. Інформація про надані послуги може бути надана абонентові, з кінцевого обладнання якого отримувалися послуги, його законному представникові, а також іншим особам за письмовою згодою абонента чи відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями статті 5 вказаного Закону доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:
в офіційних друкованих виданнях;
на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;
на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;
на інформаційних стендах;
будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Отже, враховуючи таку ознаку (рису) публічної інформації як її відкритість є очевидним висновок про те, що запитувана позивачем у відповідача інформація відносно третьої особи у справі не є публічною інформацією, а є відомостями про абонента відповідача, збереження та нерозголошення яких, без згоди на те абонента, повинен здійснювати відповідач.
Відповідно до п. 1.1. Умов надання телекомунікаційних послуг абонент передплаченого зв`язку - особа, що уклала з Оператором Договір в усній формі. Абонент передплаченого зв`язку отримує послуги знеособлено.
Згідно з положеннями ч. 2 статті 32 Закону України «Про телекомунікації», абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, надавши йому персональні дані відповідно до закону в порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. 
Як вбачається з довідки ПрАТ «Київстар» від 20.11.2019 телефонний номер НОМЕР_1 , починаючи з 27.08.2012 і станом на дату видачі цієї довідки обслуговується ПрАТ «Київстар» відповідно до публічного договору, телекомунікаційні послуги за яким надаються знеособлено (анонімно). Вказаний номер за громадянином ОСОБА_1 як абонентом не зареєстрований.
Отже, телефонний номер НОМЕР_1 обслуговується відповідно до публічного договору, телекомунікаційні послуги за яким надаються знеособлено (анонімно). Телефонний номер за ОСОБА_1 як абонентом не зареєстрований, оскільки вказана особа не подавала до ПрАТ «Київстар» дані про себе для реєстрації як абонента вказаного номера, згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про телекомунікації». Таким чином, відповідач не володіє інформацією щодо користувача номером телефону, про здійснення дзвінків з якого запитував позивач, що в будь-якому випадку унеможливлює надання такої інформації, адже може призвести до порушення прав сторонньої особи.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
У зв`язку з наведеним, посилання позивача на надання ОСОБА_1 згоди на використання персональних даних відповідно до заяви від 23.04.2019 (що, на думку позивача, надає йому право запитувати у відповідача інформацію щодо здійснення ОСОБА_1 телефонного дзвінка з номера телефону НОМЕР_1 , а у відповідача, відповідно, виникає обов`язок з надання запитуваної інформації) визнається апеляційною інстанцією непереконливим, оскільки знеособолене (анонімне) надання телекомунікаційних послуг за номером телефону НОМЕР_1 унеможливлює ідентифікацію відповідачем особи (абонента), яка користується цим номером.
З огляду на наведене (знеособлення номеру телефону НОМЕР_1 ), є недоречними доводи апеляційної скарги про не реалізацію ПрАТ «Київстар» права без додаткового письмового погодження з абонентом, зокрема, використовувати та обробляти інформацію про абонента та надані йому Послуги, а також передавати таку інформацію третім особам в межах та на підставі чинного законодавства України, передбачене у п. 4.2.8. Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар», так само як і доводи про встановлений статтею 25 Закону України «Про страхування» обов`язок у відповідача надати запитувану інформацію.
Крім того колегія суддів зауважує, що, в силу приписів статті 25 Закону України «Про страхування», позивач не обмежений у зверненні лише до оператора мобільного зв`язку із запитом  
Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявленого позивачем позову, проте з підстав наведених у даній постанові.
Доводи апеляційної скарги спростовані судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині даної постанови.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Фенікс» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 у справі №910/15262/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 у справі №910/15262/19 залишити без змін.
3. Справу №910/15262/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 20.05.2020.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков