Постанова  
Іменем  України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 635/6582/17-ц
провадження № 61-47824 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - державне підприємство «Харківський електромеханічний завод»;
відповідач - ОСОБА_1 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 2018 року у складі судді Пілюгіної О. М. 
та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року 
у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Тичкової О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року державне підприємство «Харківський електромеханічний завод» (далі - ДП «ХЕМЗ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором зберігання. 
Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2013 року між ДП «ХЕМЗ» 
та ОСОБА_1 було укладено договір зберігання № 1/ДХ, відповідно 
до умов якого підприємство зобов`язалось зберігати маневровий тепловоз ТГМ-4А, а ОСОБА_1 сплачувати у передбаченому договором розмірі кошти за його зберігання. 
Посилаючись на те, що  ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором зберігання належним чином не виконував, грошові кошти згідно його умов підприємству не сплачував, ДП «ХЕМЗ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 180 403,26 грн, яка станом 
на 01 листопада 2017 року складається з: 108 475,15 грн - основного боргу, 64 209,11 грн - збитків від інфляції та 7 719 грн - три процента річних 
від простроченої суми.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 
2018 року позов ДП «ХЕМЗ» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 
на користь ДП «ХЕМЗ» заборгованість за договором зберігання 
від 01 вересня 2013 року у розмірі 165 304,33 грн. У задоволенні решти позову відмолено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ХЕМЗ» судові витрати 
у розмірі 2 621,08 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань 
по оплаті послуг зберігання тепловозу у строки та на умовах, визначених договором зберігання від 01 вересня 2013 року, а тому сума заборгованості 
з урахуванням збитків від інфляції та трьох процентів річних у розмірі 165 304,33 грн по оплаті послуг зберігання за періоди: вересень 2013 року; 
з 01 травня 2014 року по 01 червня 2015 року підлягає стягненню 
з відповідача. Разом з тим, є недоведеним вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором зберігання за липень 2015 року та 18 днів серпня 2015 року, оскільки позивачем не доведено, що оплата за вказаний місяць повинна була бути проведена до 20 липня 2015 року, а у судовому засіданні позивач визнав, що 20 липня 2015 року предмет застави 
(тепловоз) залишив територію підприємства, де він зберігався, на територію підприємства не повертався і у серпні 2015 року предмет застави (тепловоз) у позивача не перебував, а тому за цей час кошти не підлягають стягненню. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 2018 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ХЕМЗ» заборгованість за договором зберігання від 01 вересня 2013 року у розмірі 97 205,37 грн. У частині стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ДП «ХЕМЗ» судового збору у сумі 2 621,08 грн рішення суду першої інстанції скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено змін. Стягнуто з ДП «ХЕМЗ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 173,90 грн.
Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що умовами договору зберігання, укладеного між сторонами, не встановлено строків внесення платежів, а з вимогами щодо оплати заборгованості за послуги зберігання позивач до відповідача не звертався, а тому підстав для стягнення заборгованості з урахуванням збитків від інфляції та трьох процентів річних відсутні. Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 01 листопада 2017 року загальна сума заборгованості за договором зберігання за періоди: вересень 2013 року, а також з 01 травня 214 року по 30 червня 2015 року, без урахування збитків від інфляції та трьох процентів річних становить 97 205, 37 грн. 
ДП «ХЕМЗ» в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржувало. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДП «ХЕМЗ» відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Харківського районного суду Харківської області. У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 2018 року відмовлено. 
У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року клопотання  ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень задоволено. Зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 15 квітня 2020 року справу передано судді доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року справу за позовом 
ДП «ХЕМЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором зберігання призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки належним чином не дослідили усіх обставин справи. Позивачем не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості відповідача за договором зберігання. Умовами договору зберігання, укладеного між сторонами, не передбачено порядок внесення оплати за зберігання та строки внесення грошових коштів, а також не було встановлено правових наслідків прострочення платежів або несплати обумовленої суми. Також суди 
не надали належної оцінки тому, що предмет договору зберігання було втрачено, а умовами договору було передбачено лише оплату послуг 
за кожен місяць зберігання, а остаточний розрахунок повинен був бути проведений після повного виконання договору, тобто після повернення речі, яка була передана на зберігання. Отже, у зв`язку з втратою предмета зберігання відсутні підстави для стягнення коштів за його зберігання. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У лютому 2019 року ДП «ХЕМЗ» подало до Верховного Суду відзив, 
в якому зазначено, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та безпідставними. Після укладання договору зберігання ОСОБА_1 частково виконував його умови, сплачував грошові кошти за зберігання тепловозу, отже, погодився з його умовами. Надані позивачем суду розрахунку заборгованості за договором зберігання та акти звірки взаємних розрахунків відповідачем не спростовано. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 вересня 2013 року між ДП «ХЕМЗ» та ОСОБА_1 було укладено 
договір зберігання № 1/ДХ, відповідно до умов якого відповідач передав 
на зберігання ДП «ХЕМЗ» маневровий тепловоз ТГМ-4А та зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу платіж за зберігання майна у розмірі 
6 455 грн з ПДВ; грошові кошти за надані послуги передаються шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача.
Додатковою угодою № 1 до договору зберігання від 01 вересня 2013 року 
№ 1/ДХ, яка укладена 03 січня 2014 року між позивачем та відповідачем, збільшено розмір виплати за зберігання тепловоза ТГМ-4А до 6 870,11 грн 
з ПДВ на місяць та визначено строк дії договору зберігання від 01 вересня 2013 року № 1/ДХ до 31 грудня 2014 року.
Додатковою угодою № 2 до договору зберігання від 01 вересня 2013 року 
№ 1/ДХ, яка укладена 02 січня 2015 року між позивачем та відповідачем, збільшено розмір виплати за зберігання тепловоза ТГМ-4А до 7 129,86 грн 
з ПДВ на місяць та визначено строк дії договору зберігання від 01 вересня 2013 року № 1/ДХ до 31 грудня 2015 року.
Листом від 09 липня 2015 року   ОСОБА_1  звернувся до ДП «ХЕМЗ» 
з проханням на виїзд локомотива ТГМ-4А зав. № 2452 для проходження огляду на станції «Харків-Сортувальний».
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за договором зберігання 
від 01 вересня 2013 року № 1/ДХ, укладеного між ДП «ХЕМЗ» 
та ОСОБА_1 , за період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, сальдо на кінець періоду складає 54 426,21 грн; 
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за договором зберігання 
від 01 вересня 2013 року № 1/ДХ, укладеного між ДП «ХЕМЗ» 
та ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року до 31 березня 2015 року, сальдо на кінець періоду складає 75 815,79 грн.
Відповідно до наданого ДП «ХЕМЗ» розрахунку, станом на 01 листопада 
2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором зберігання від 01 вересня 2013 року № 1/ДХ за період з вересня 2013 року до 18 серпня 2015 року складає 108 475,15 грн з яких:
за вересень 2013 року заборгованість у розмірі 2 455 грн; інфляція у розмірі 
2 779,68 грн; три процента річних у розмірі 301 грн;
за травень 2014 року заборгованість у розмірі 3 880,44 грн; інфляція - 
3 528,19 грн; три процента річних - 340 грн;
за червень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
6 116,60 грн; три процента річних - 584 грн;
за липень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
6 064,86 грн; три процента річних - 567 грн;
за серпень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
5 962,20 грн; три процента річних - 549 грн;
за вересень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 гривень; інфляція - 
5 600,55 грн; три процента річних - 532 гривень;
за жовтень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
5 308,27 грн; три процента річних - 515 грн;
за листопад 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
5 081,19 грн; три процента річних - 498 грн;
за грудень 2014 року заборгованість у розмірі 6 870,11 грн; інфляція - 
4 733,10 грн; три процента річних - 481 грн;
за січень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
4 549,97 грн; три процента річних - 481 грн;
за лютий 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
3 962,10 грн; три процента річних - 464 грн;
за березень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
2 880,93 грн; три процента річних - 446 грн;
за квітень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
1 651,54 грн; три процента річних - 428 грн;
за травень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
1 462,51 грн; три процента річних - 410 грн;
за червень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
1 428,27 грн; три процента річних - 393 грн;
за липень 2015 року заборгованість у розмірі 7 129,86 грн; інфляція - 
1 514,72 грн; три процента річних - 374 грн;
за 18 днів серпня 2015 року заборгованість у розмірі 4 139,92 грн; інфляція - 1 584,43 грн; три процента річних - 356 грн.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором 
є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини перша статті 628 ЦК України).
Частиною першою статті 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві 
у схоронності.
Відповідно до частини першої статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання згідно є його невиконання або виконання 
з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання) (стаття 610 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що пунктом 4.1 договору зберігання, сторони узгодили, що за зберігання майна поклажодавець сплачує зберігачу 6 455 грн з ПДВ за місяць, у подальшому - 6 870,11 грн та 7 129,86 грн за місяць.
У зв`язку з такими умовами договору безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що оплата здійснюється після повернення предмету зберігання і закінчення дії договору зберігання.  
Згідно з наданого ДП «ХЕМЗ» розрахунку заборгованості, станом 
на 01 листопада 2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 
за договором зберігання за періоди: вересень 2013 року, а також з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року, без урахування збитків від інфляції та трьох процентів річних становить 97 205,37 грн.
За таких обставин, суди належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли правильного висновку про доведеність вимог ДП «ХЕМЗ» щодо невиконання  ОСОБА_1 умов договору зберігання від 01 вересня 2013 року в частині оплати за наданні послуги зберігання за періоди: вересень 2013 року; з 01 травня 2014 року по 01 червня 2015 року, а також недоведеність вимог щодо оплати за ці послуги за липень 2015 року і 18 днів серпня 2015 року. При цьому апеляційний суд вірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за доведений період неоплати послуг.
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із втратою предмета зберігання відсутні підстави для стягнення коштів за його зберігання безпідставні, так як втрата зберігачем предмета зберігання не звільняє поклажодавця від оплати послуг зберігання за період, коли такі послуги надавались, а втрата зберігачем предмета зберігання є підставою для звернення поклажодавцем до суду з відповідним позовом, у тому числі щодо відшкодування завданих збитків.
Саме з таким позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у справі 
№ 643/14079/17-ц і постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року (провадження 
№ 61-7080св19) касаційну скаргу ДП «ХЕМЗ» задоволено частково, постанову Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ДП «ХЕМЗ» на користь 
 ОСОБА_1 1 400 000 грн збитків, понесених через втрату (нестачу) речі, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Посилання касаційної скарги на те, що умовами договору зберігання було передбачено лише оплату послуг за кожен місяць зберігання, а остаточний розрахунок повинен був бути проведений після повного виконання договору, тобто після повернення речі, яка була втрачена, також не заслуговують 
на увагу, так як  ОСОБА_1 частково виконувались умови договору зберігання щодо його оплати за кожен місяць, що ним не заперечувалось.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції 
у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 
2018 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін. 
Поновити виконання постанови Харківського апеляційного суду 
від 20 листопада 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк