ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/198/20  Номер провадження 33/814/310/20	Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.  Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.	

Категорія

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Маліченко В. В., з участю: секретаря судового засідання - Пархоменко Ю. І., представника ОСОБА_1 Г.П. адвоката Орленка Р. Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення водія – НОМЕР_1 , пенсіонера, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КпАП України
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп.
Судове рішення мотивовано тим, що 11 січня 2020 року о 14 год. 57 хв.  в м. Лубни по вул. Деповська, ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2121», д. н. з. « НОМЕР_2 », в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку проводився у лікаря КП «Лубенський обласний наркологічний диспансер ПОР». В наслідок чого порушив п. 2. 9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисником – адвокатом Орленком Р. Е. в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2020 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє винесене з допущенням істотних порушень процесуального права.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що у справі відсутні будь які належні докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 .
Відзначив, що поліцейський СРПП Лубенського ВП Сурмило Р ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення і допитувався у судовому засіданні, підтвердив, що не бачив, щоб на вул. Деповській в м. Лубни ОСОБА_5  керував автомобілем «ВАЗ 2121» д. н. з. « НОМЕР_2 », бо автомобіль був із затемненими стеклами. Віднайшли автомобіль, з яким розминулися на вул. Деповській в м. Лубни, працівники поліції приблизно через 15-25 хвилин на пустирі поблизу яру за межами дороги. У вказаний проміжок часу автомобіль ВАЗ 2121 був поза межами можливості візуального спостереження поліцейськими за ним. 
Заслухавши представника ОСОБА_2 адвоката Орленка Р.Е., перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Подія адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та вина особи яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується дослідженими місцевим судом та наведеними у постанові суду доказами, які були перевірені судом апеляційної інстанції, а саме: 
Протоколом про адміністративне правопорушення від 11 січня 2020 року серія ОБ № 087476, відповідно до якого 11 січня 2020 року о 14 годині 57 хвилин в м. Лубни по вул. Деповська, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2121» державний номерний знак « НОМЕР_2 », в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2. 9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в Лубенському наркологічному диспансері. В графі пояснення, ОСОБА_2 відзначив, що з порушенням згоден. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі ОСОБА_5 , посвідчення водія НОМЕР_3 . Тимчасово вилучили посвідчення водія НОМЕР_1 та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом ПК № НОМЕР_4 (а. с.- 2).
Висновком КП «Лубенський обласний наркологічний диспансер ПОР» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 січня 2020 року. Згідно висновку гр. ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння та з яким останній був ознайомлений про, що свідчить його підпис.(а. с. - 3).
Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта, що вказаним транспортним засобом керував не ОСОБА_2 , а його син ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки, під час спілкування з працівниками патрульної поліції та складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, він не заперечувала факту порушення ним п. 2.9 « а», про що свідчить його підпис в протоколі, та пояснення, відповідно до яких ОСОБА_2 погодився з правопорушенням. Також, перебуваючи у ЛОНД та під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння правопорушник не заперечував проти проходження вказаного огляду та ознайомився з висновком, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Отже, в день складання протоколу, особа яка притягується до адміністративної відповідальності не заперечувала факту, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а версія що т.з. керував його син ОСОБА_5 виникла після того як матеріали справи були скеровані до суду. Тому, зазначені доводи апелянта, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не спростовують висновки суду про винуватість гр. ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи ОСОБА_2 , щодо закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними, щоб скасувати фактично вірне рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, викладені в постанові суду висновки відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3   -  залишити без задоволення, а постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_2 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
            
Суддя                                                                         В.В. Маліченко