Номер провадження: 22-ц/813/4978/20 
Номер справи місцевого суду: 523/15637/18
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року, постановленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст судового рішення складений 29.11.2019 року, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн.
В обґрунтування вимог позивачка зазначила, щоспільне життя з відповідачем у них не склалося, сторони разом не проживають. З часу припинення фактичних шлюбних відносин матеріальної допомоги, необхідної для утримання доньки, ОСОБА_3 не надає.
Також позивачка зазначила, що ОСОБА_3 працездатний, отримує дохід, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яку в добровільному порядку не надає.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2018 року і до її повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 20 000 грн. щомісячно, до досягнення її повноліття, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що відповідач своїми діями ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає сплачувати аліменти в повному обсязі, відповідно до своїх доходів, проте суд не взяв до уваги надані до суду докази про достатній дохід відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки відповідач працює за контрактом з іноземними судновласниками.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , представник ОСОБА_3 зазначає, що до суду не було надано підтверджуючих документів щодо дійсного працевлаштування відповідача до іноземного наймача, також не надано відомостей про фактичне отримання відповідачем зарплати, вважає, що суд постановив законне та обґрунтоване рішення, в межах наданих суду повноважень.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що під час знаходження сторін у цивільному шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народження народилась донька – ОСОБА_4 .
Дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги в достатньому обсязі на утримання дитини не надає.
Відповідач є фізичною особою підприємцем та відповідно до довідки наданої ГУ ДФС в Одеській області його дохід за звітний період склав 23036 грн.
02.04.2018 р., 30.11.2018 р. та 06.05.2019 р. відповідач підписав контракти для роботи на іноземному судні на посаді старшого механіка з базовою заробітною платою 2785 доларів США, проте відомостей про фактичне отримання зарплати та працевлаштування до суду надано не було.
Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївка, Донецької області від 18.07.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.09.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03.05.2019 р. з ОСОБА_3 на користь матері відповідача ОСОБА_8 стягнуто аліменти у розмірі 2000 грн.
З 14.06.2017 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , у якої від першого шлюбу є дитина, котра знаходиться на утриманні відповідача.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на території України з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Отже, починаючи з 28.08.2018р., законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи дорівнює 2118 гривень.
Судом встановлено, що дитина знаходиться на утримання матері, виховуються позивачем, також дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний та отримує дохід.
Судом, на законних підставах було взято до уваги стан здоров`я батька та матері дитини, матеріальне становище платника, який отримує дохід в розмірі близько 8000 грн. щомісячно, стягнення з відповідача аліментів на мати та дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також, те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України).
На підставі вищевикладених обставин, суд обґрунтовано задовольнив частково позов ОСОБА_2 та стягнув аліменти з ОСОБА_3 на утримання дитини у розмірі 3000 грн.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що відповідач своїми діями ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає сплачувати аліменти в повному обсязі, відповідно до своїх доходів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом, у відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, було враховано не тільки матеріальне становище дитини, а матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та мати на яких за рішеннями суду з нього стягуються аліменти.
Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 , звертаючись до суду першої інстанції у своєму відзиві на позов зазначив, що він частково погоджується з позовом та просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000 грн.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк