Справа № 461/10155/19                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/242/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Галин В. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді Галина В.П., 
з участю представника митного органу Дунаса М.О. 
представника особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бідак О.О.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України,
встановив:
цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, а також конфіскації вилучених згідно з протоколом про порушення митних правил №4650/20900/19 від 04 грудня 2019 року грошових коштів в сумі 1670 євро (1 купюра номіналом 20 євро, 17 купюр номіналом 50 євро, 8 купюр номіналом 100 євро).
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Згідно з постановою 04 грудня 2019 року, близько 09 год. 25 хв., під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «В» через м/п «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС рейсом FR3125 Львів-Дюсельдорф, авіакомпанії RYANAIR ОСОБА_1 , обрав формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має близько 10000 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було пред`явлено готівку в розмірі 11670 євро, що знаходилась в його ручній поклажі. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів ОСОБА_1 вказана валюта належить йому особисто. Підтверджуючих документів на вивезення надлишкової суми (1670 євро) ОСОБА_1 пред`явлено не було. На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.
ОСОБА_1 на вказану постанову подав апеляційну скаргу. Просить змінити оскаржувану постанову, повернувши йому вилучені згідно з протоколом про порушення митних правил №4650/20900/19 від 04 грудня 2019 року грошових коштів в сумі 1670 євро (1 купюра номіналом 20 євро, 17 купюр номіналом 50 євро, 8 купюр номіналом 100 євро).
Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення не було з`ясовано дійсних обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги процесуального права. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи, а наявні докази суперечать один одному. Так, у протоколі про порушення митних правил зазначено, що з його слів вказана валюта належить йому. Проте, у своїх письмових поясненнях він чітко зазначив, що частина коштів належить його товаришу ОСОБА_2 , який їхав разом з ним.
Крім цього, суд першої інстанції не перевірив та не з`ясував питання його майнового стану та джерела походження коштів, які були конфісковані. Вказує, що ці кошти мають законне походження, оскільки складаються з особистих заощаджень та коштів, які були виручені від продажу його дружиною автомобіля, що підтверджується відповідним договором.
Заперечує наявність у нього умислу на порушення митних правил. Зазначає, що протягом здійснення провадження у даній справі вказував, що їде разом із товаришем, а тому вважав, що на двох вони можуть перевозити 20 000 євро. Однак, кошти знаходились у нього і він просто забув передати такі товаришу. Метою його поїздки було придбання автомобіля, саме для цього і перевозились дані кошти.
Вказує, що конфіскація коштів погіршить його майновий стан, оскільки частина з них належить товаришу ОСОБА_2 , які він мав намір йому позичити. Просить врахувати те, що він утримує сім`ю (дружина та двоє неповнолітніх дітей), на даний час він не працює і жити доводиться на раніше заощаджені кошти.
В апеляції ОСОБА_1 зазначає, що порушення визнає, вчинив таке з необережності, без приховування предмета. Вказує, що його діями не спричинено негативних наслідків, він раніше до відповідальності не притягувався. Вважає, що визнання його винним у вчиненому правопорушенні та накладення у даному випадку на нього стягнення у виді штрафу буде достатнім для нього покаранням, що узгоджується і з практикою Європейського суду. Звертає увагу, що конфіскація грошових коштів, отриманих його сім`єю від продажу автомобіля є надмірною, оскільки буде непропорційною, не відповідає характеру вчиненого правопорушення, його особі і буде наспіврозмірним із вчиненим правопорушенням.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до відповідальності у підтримку поданої апеляційної скарги, думку представника митного органу про безпідставність апеляційних вимог та законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови, апеляційний суд вважає зазначити наступне.
Відповідальність за ст. 471 МК України настає у разі порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України
  Положеннями п. 5 та 6 Постанови правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» встановлено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Відповідно до наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», перетин пасажиром «зеленої лінії», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю (розділ V п. 2).
Згідно ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам та у повній мірі встановив фактичні обставини справи.
Висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Таке, зокрема стверджується:  даними протоколу про порушення митних правил № 4650/20900/19 від 04 грудня 2019 року (а.с. 1-3); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4); даними акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.7), описом вилучених предметів від 04 грудня 2019 року (а.с. 8) та іншими наявними доказами.
У своїх письмових поясненнях від 04 грудня 2019 року (а.с. 4) ОСОБА_1 вказав, що він з собою переміщував валюту у розмірі 11670 євро, проте забув віддати товаришу, який їхав з ним. Тобто, даними поясненнями ОСОБА_1 підтверджує факт наявності у нього особисто вказаної суми грошових коштів при проходженні ним митного контролю.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у матеріалах справи відсутні жодні пояснення гр. ОСОБА_2 , якому, з тверджень апелянта, належить частина грошей, і який, як зазначає апелянт, був поруч із ним при проходженні митного контролю.
Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 , останній в одному випадку покликається на те, що частина коштів належить його товаришу ОСОБА_2 , який їхав разом з ним. Проте, у тій самій апеляційній скарзі ОСОБА_1 одночасно вказує, що визнає порушення митних правил, вчинив таке з необережності, без приховування предмета. Зазначає, що ці кошти мають законне походження, оскільки складаються з особистих заощаджень та коштів, які були виручені від продажу його дружиною автомобіля, що підтверджується відповідним договором. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду вірно встановлено, що ОСОБА_1 допустив порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", готівки в кількості, що підлягає обов`язковому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до постанови правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», за що ст. 471 МК України встановлено відповідальність.
Щодо апеляційних доводів ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на порушення митних правил, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити.
Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. 
Як встановлено ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст. 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.
Вчинення дій, передбачених 471 МК України, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, при накладенні на ОСОБА_1  стягнення, передбаченого ст. 471 МК України, суддею місцевого суду враховано його особу та характер вчиненого ним правопорушення, обставини справи.
Покликання апелянта на практику ЄСПЛ є безпідставне, оскільки ОСОБА_1 був обізнаний із обмеженнями на вивезення валютних коштів, свідомо, умисно порушив такі обмеження. До такого висновку апеляційний суд приходить у тому числі зважаючи на те, що при вході у зону митного контролю «зелений коридор» митниця інформує всіх пасажирів інформаційним плакатом про відповідні обмеження у тому числі стосовно вивезення валютних коштів. 
На переконання апеляційного суду, накладене на  ОСОБА_1  стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, у виді  штрафу в розмірі 1700 гривень, а також конфіскації вилучених згідно з протоколом про порушення митних правил №4650/20900/19 від 04 грудня 2019 року грошових коштів в сумі 1670 євро, відповідає встановленій законом санкції ст. 471 МК України та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і не буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі «правопорушення та відповідальності»
Крім цього, слід наголосити, що Національним законодавством України, а саме ст.471 Митного Кодексу не передбачено альтернативну міру покарання окрім як конфіскацію цих валютних коштів.
Підстав для зміни постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, з підстав наведених у поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
При перевірці справи в апеляційній інстанції не було виявлено допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутності підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:
постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
       Постанова остаточна, оскарженню не підлягає. 

Суддя Львівського 
апеляційного суду                                                                             В.П.Галин