ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/465/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін:
Від прокуратури -  Лянна О.А., посвідчення  № 054644,  від 08.01.20;  
від Одеської міської ради -  Танасійчук Г.М., розпорядження  № 421,  від 18.05.20;  
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Варда Плюс" -  Ігнатенко М.П., ордер серія ОД  № 405408,  від 03.06.20;  

розглянувши  апеляційну скаргу Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020
по справі №916/465/20
за позовом Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3
до відповідачів: 1) Одеської міської ради; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Варда Плюс"
про визнання незаконними рішень, визнання недійсним договору оренди землі, зобов'язання повернути земельну ділянку,
(суддя першої інстанції: Щавинська Ю.М., дата та місце прийняття ухвали: 02.04.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп.Шевченка, 29)

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (вх.№2-556/20  від 31.03.2020) про забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 скасувати, заяву Одеської місцевої прокуратури №3 про забезпечення позову задовольнити - забезпечити позов по справі шляхом заборони ТОВ «Варда Плюс» вчиняти будь-які дії щодо забудови земельної ділянки площею 0,6844 га, розташованої за адресою: м.Одеса, Французький бульвар, 1/5, кадастровий номер: 5110137500:48:001:0010.
Прокурор вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що висновок суду щодо відсутності доказів наміру забудови земельної ділянки відповідачем спростовується самим фактом наявності такого дозволу, який і є доказом наміру відповідача забудувати спірну земельну ділянку.
Прокурор вважає, що ним обґрунтовано у заяві, що забудова земельної ділянки призведе до втрати її рекреаційних властивостей, унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані, в якому вона була надана на умовах оренди.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що необґрунтованим є посилання суду, як на підставу відмови у забезпеченні позову, що забезпечення позову призведе до порушення майнових прав ТОВ «Варда плюс» на об'єкти нерухомості, які розташовані на спірній земельній ділянці та свавільного втручання у права ТОВ «Варда плюс».
На думку апелянта, заявлені ним заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Прокурор зазначає, що в даному випадку є всі підстави вважати, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на забудову земельної ділянки, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 по справі №916/465/20, встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, призначено розгляд справи №916/465/20 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 на: 15.06.2020 року о 10-30 год.
04.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Варда плюс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
На думку ТОВ «Варда плюс» суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні його заяви прокурора про забезпечення позову у справі №916/465/20 доводами апеляційної скарги вказаних обставин не спростовано.
Відповідач-2 зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують здійснення ТОВ «Варда Плюс» дій, направлених на забудову спірної земельної ділянки, не може спростовуватися самим фактом наявності Дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки наявність вказаного дозволу надає лише право виконувати будівельні роботи та жодним чином не підтверджує факт їх виконання станом на день звернення позивачем до суду із заявою про забезпечення позову.
Також відповідач-2 зазначає, що прокуратурою не доведено суду необхідності подвійного вжиття зазначених заходів, а також неможливості або утруднення виконання рішення у спарві №916/465/20 внаслідок невжиття таких заходів забезпечення позову, про які вона просить, що виключає можливість задоволення поданої нею заяви про забезпечення позову згідно ст.136 Господарського процесуального кодексу України.
Одеська міська рада не скористалась своїм правом та не надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляціну скаргу прокурора, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства.
В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово та наполягали на їх задоволенні. 
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.  
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
21.02.2020 року Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Варда Плюс", в який просить суд:
- визнати незаконним рішення Одеської міської ради №3678-VII від 19.09.2018 "Про надання дозволу ТОВ "Варда Плюс" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,8000 га, за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 1/5, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель яхт-клубу з рятувальною станцією"; 
- визнати незаконним рішення Одеської міської ради №4457-VII від 20.03.2019 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,6844 га, за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 1/5, та надання її в оренду ТОВ "Варда Плюс"; 
- визнати недійсним договір оренди землі №397, укладений 06.08.2019 між Одеською міською радою та ТОВ "Варда Плюс", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В., предметом якого є надання в оренду земельної ділянки, площею 0,6844 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 1/5, кадастровий номер 5110137500:48:001:0010;
- зобов'язати ТОВ "Варда Плюс" повернути Одеській міській раді земельну ділянку, площею 0,6844 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 1/5, кадастровий номер 5110137500:48:001:0010.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.02.2020 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/465/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 23.03.2020.
31.03.2020 від Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 до суду надійшла заява в порядку ст. 136 ГПК України про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Варда плюс" вчиняти будь-які дії щодо забудови земельної ділянки, площею 0,6844 га, розташованої за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 1/5, кадастровий номер: 5110137500:48:001:0010.
Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, прокурор зазначає, що в порушення умов договору, згідно з яким земельну ділянку надано лише для експлуатації та обслуговування майна, ТОВ "Варда плюс" здійснює на спірній земельній ділянці будівельні роботи, що підтверджується протоколом огляду місця події від 17.03.2020 у кримінальному провадженні №12019161500002868 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.364-1 Кримінального кодексу України. Зазначеним протоколом встановлено, що на спірній земельній ділянці, яка огороджена металевим парканом, розміщена будівельна техніка, екскаватор, що свідчить про проведення орендарем будівельних робіт.
У вказаній заяві прокурор зазначив, що забудова земельної ділянки призведе до втрати її рекреаційних властивостей, унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані, в якому вона була надана на умовах оренди.
Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (вх.№2-556/20  від 31.03.2020) про забезпечення позову.
Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують здійснення ТОВ "Варда плюс" дій, направлених на забудову спірної земельної ділянки. Зі змісту наданого прокурором протоколу огляду місця події вбачається лише те, що спірна земельна ділянка огороджена металевим парканом та сіткою, на ній розташована техніка, яка зовні схожа на будівельну, а саме екскаватор, та дерев'яний каркас. Докази, що підтверджують, які саме роботи проводяться, особу, яка їх проводить, а також те, що проведення зазначених робіт змінює характеристики земельної ділянки та ускладнить її повернення у разі задоволення позову, до заяви про забезпечення позову не додані.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що спірна земельна ділянка наразі обтяжена забороною ТОВ "Варда плюс" здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи на спірній земельній ділянці, у зв'язку з чим у разі підтвердження належними та допустимими доказами здійснення ТОВ "Варда плюс" будівельних робіт на земельній ділянці, площею 0,6844 га, розташованій за адресою: м. Одеса, бульвар Французький 1/5, кадастровий номер 5110137500:48:01:0010, належним способом реагування є не забезпечення позову в рамках іншого процесу, а вирішення питання щодо відповідальності за невиконання судового рішення, прийнятого в рамках справи №420/7613/19.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.136, 137 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти  певні дії.
Особа, яка подала заяву про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про  забезпечення позову.  З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до  забезпечення позову.
Забезпечення позову  - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто  забезпечення позову  - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою  забезпечення позову,  є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У вирішенні питання про  забезпечення позову  господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо  забезпечення позову;  забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до  забезпечення позову  і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Забезпечення позову  є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до  забезпечення позову.  Особа, яка подала заяву про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про  забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.
Судова колегія зазначає, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про  забезпечення позову  суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали місцевого господарського суду, Першим заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №3 позовні вимоги спрямовані на визнання незаконними рішень Одеської міської ради, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Оскільки заяву про забезпечення позову фактично подано для забезпечення можливості реалізації судового рішення в частині повернення спірної земельної ділянки, враховуючи твердження прокурора стосовно того, що забудова земельної ділянки призведе до втрати її рекреаційних властивостей, унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані, суд вважає за необхідне надати оцінку заяві прокуратури в контексті доведеності факту неможливості або утруднення виконання рішення суду внаслідок невжиття заходів забезпечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують здійснення ТОВ "Варда плюс" дій, направлених на забудову спірної земельної ділянки. Зі змісту наданого прокурором протоколу огляду місця події вбачається лише те, що спірна земельна ділянка огороджена металевим парканом та сіткою, на ній розташована техніка, яка зовні схожа на будівельну, а саме екскаватор, та дерев'яний каркас. Докази, що підтверджують, які саме роботи проводяться, особу, яка їх проводить, а також те, що проведення зазначених робіт змінює характеристики земельної ділянки та ускладнить її повернення у разі задоволення позову, до заяви про забезпечення позову не додані.
З наявних таблиць ілюстрацій, доданих до протоколу огляду місця події від 17.03.2020,  неможливо встановити факт проведення будівельних робіт відповідачем.
До того ж, наданий прокурором протокол огляду місця події від 17.03.2020 взагалі не містить підстави його проведення, тоді як прокурором в заяві про забезпечення позову зазначено про нібито його складання в рамках кримінального провадження №12019161500002868 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.364, ч.1 ст. 364-1  КК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття судом забезпечення позову по даній справі позивачем не надано. 
Також судом відхиляються доводи апелянта, в тому числі щодо втрати земельною ділянкою її рекреаційних властивостей внаслідок її забудови та розташування спірної земельної ділянки в пляжній зоні, оскільки по-перше: такі доводи не підтверджені будь-якими доказами, є лише припущеннями, а по-друге: зазначені питання є предметом розгляду справи по суті.  
За таких умов, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами доцільність та необхідність забезпечення позову.
Судовою колегією відхиляються доводи скаржника стосовного того, що сам факт наявності дозволу на будівництво вже є доказом необхідності вжиття забезпечувальних заходів, з огляду на таке.
На розгляді Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа №420/7613/19 за адміністративним позовом Громадської організації «Рада громадської безпеки» до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за участю третьої особи на стороні позивача- Прокуратури Одеськлї області, третіх осіб на стороні відповідачів - ТОВ «Варда Плюс», Обслуговуючого кооперативу «СЕЙНТ БАРС» в тому числі, про визнання протиправним та скасуванн дозволу на виконання будівельних робіт, на який посилається скаржник у господарській справі.   
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №420/7613/19, залишеною без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020, задоволено заяву Громадської організації "Рада громадської безпеки" про забезпечення позову, зупинено дію Дозволу на виконання будівельних робіт №ОД 112192452146 від 02 вересня 2019 року, виданого Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/7613/19; заборонено ТОВ "Варда плюс", Обслуговуючому кооперативу "Сейнт Барс" та будь-яким іншим особам здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи на земельній ділянці, площею 0,6844 га, розташованій за адресою: м. Одеса, бульвар Французький 1/5, кадастровий номер 5110137500:48:01:0010, на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт № ОД 112192452146 від 02.09.2019р., виданого Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/7613/19.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.
Згідно положень ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Наведене свідчить що спірна земельна ділянка наразі обтяжена забороною ТОВ "Варда плюс" здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи на спірній земельній ділянці.
З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що прокурором не доведено суду необхідності подвійного вжиття заходів забезпечення позову, не наведено суду належних підстав та не надано відповідних доказів, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів  забезпечення позову в даному випадку  ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду з аналогічною заявою у випадку наявності підстав для забезпечення позову відповідно до норм ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, місцевим господарським судом правомірно  відмовлено  у задоволенні заяви позивача про  забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 по справі №916/465/20 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 по справі №916/465/20 - без змін.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 по справі №916/465/20 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2020 по справі №916/465/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2020 року.

Головуючий суддя                                                          Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                              Г.І. Діброва
                                                                                                       
                                                                                             А.І.Ярош