ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/3092/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в м. Дніпро в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (суддя Жук Р.В.) в адміністративній справі №340/3092/19 за позовом  ОСОБА_1 до  Управління соціального захисту населення Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,- 
                                                            
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області щодо розгляду  заяви ОСОБА_1 від 01 листопада 2019 року про встановлення статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) та видачі посвідчення інваліда війни; зобов`язати управління соціального захисту населення Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 листопада 2019 року про встановлення статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) і видачі посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) згідно з вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду позивачем подана апеляційна скарга, просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не дотримано справедливого вирішення спору. Позивач стверджує, що суд першої інстанції мав би обґрунтувати своє рішення покликанням на відповідний статус інвалідів війни, який мають особи, що їх призвано військкоматами для участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Такі особи при цьому виконували військовий обов`язок, а позивач виконував громадянський обов`язок також не за власним бажанням, як і вони. Скаржник вказує, що спільним в обох випадках є те, що вони однаково зазнали дії радіоактивного опромінювання. Також позивач вказує, що працював пліч-о-пліч з військовослужбовцями та перебував з ними, як й інші цивільні особи, в однаково шкідливих для здоров`я та життя умовах.   
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням №001309 від 18 березня 2019 р. (а.с.10).
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №010680 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 01 лютого 2016 р., причиною якої є захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації (а.с.5, 6).
06 грудня 2007р. експертним висновком Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 та наданої документації з питання встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного генезу. Синдром ВСД параксизмальний перебіг з чистими середньоважкими пароксизмами симпато-адреналової направленості. Синдром лікворно-венозної дизтензії з цефалгіям, церебростенічний синдром. Згідно з експертним висновком захворювання позивача пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.8).
01 листопада 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни) у відповідності до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  та видати посвідчення інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни).  
Листом від 28 листопада 2019 р. №05-647 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для встановлення статусу інваліда війни у зв`язку з тим, що в наданих позивачем копіях документів відсутні документи, які б свідчили про залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони. Окрім висновку про захворювання пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон №3552 містить умову, що повинна була брати участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що право на встановлення статусу інваліда війни на підставі вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-XII) має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів. Тому, позивач помилково вважає, що статус інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII поширюється на усіх без виключення ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким встановлена інвалідність.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Закон №3551-ХІІ  визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до частини другої статті 4 цього до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з пунктом 9 частини другої  статті 7 Закону №3551-ХІІ  до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302  (далі - Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія  Закону №3551-ХІІ.
Згідно з пунктом 10 цього Положення, «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Відповідно до частини першої  статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII), учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №169481 (а.с.6).
Згідно із витягом наказу №90 від 30.06.1987 року у період з 30.06.1987 по 31.09.1987 року був відряджений до с.Омельники Народичінського району, Житомирської області. При цьому, не зазначено з якою метою .
Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені  Законом №796-XII. Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої  статті 7 Закону №3551-XII, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений  Закон  містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань саме Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні достатні підстави для набуття ним статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої  статті 7 Закону №3551-XII.
Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої Управлінню, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Доказів на підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. 
Судом першої правильно вказано, що ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої  статті 7 Закону №3551-XII) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що не відповідає меті Закону №3551-ХІІ.
В межах апеляційної скарги підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись   ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в адміністративній справі №340/3092/19 за позовом  ОСОБА_1 до  Управління соціального захисту населення Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
                    Постанова  у повному обсязі складена 06 травня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш