СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2020 р.                                                                    Справа № 922/742/20  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя  Стойка О.В. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача –  не з`явився; 
від відповідача-1 – Комарова О.М. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;
від відповідача-2 – не з`явився;
від третьої особи-1 – не з`явився;
від третьої особи-2 -  Грачов Є.О. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ вх. № 1024Х/З на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2020 р. у справі № 922/742/20 (суддя – Калініченко Н.В., ухвалу підписано 13.03.2020 р.)
за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків
до 
1. Акціонерного товариства «Харківобленерго», м. Харків
2. Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:
1. Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут», м. Харків
2. Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2020 р. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі – КП «ХТМ», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі – АТ «Харківобленерго», відповідач-1) та до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі – ДПЗД «Укрінтеренерго», відповідач-2) про:
- зобов`язання ДПЗД «Укрінтеренерго» належним чином надати послуги за договором про постачання електричної енергії  постачальником «останньої надії» від 01.03.2020 р., укладеним з КП «ХТМ»;
- зобов`язання АТ «Харківобленерго» належним чином надати послуги з розподілу електричної енергії відповідно до умов договору від 22.01.2019 р., укладеного з КП «ХТМ».
В обґрунтування позову позивач посилається на наступні обставини:
- починаючи з 01.02.2020 р. діє договір між позивачем та відповідачем-2 на постачання електричної енергії постачальником останньої надії;
- позивач має в наявності укладений договір з відповідачем-1 про надання послуг з розподілу електричної енергії в якості Оператора системи на підставі заяви-приєднання від 22.01.2019 р.;
- позивачем від відповідача-2 в якості постачальника електричної енергії отримано попередження від 02.03.2020 р. № 44/09-000723/П про припинення постачання електричної енергії на об`єкти позивача з 18.03.2020 р.;
- на підставі вимог відповідача-2 від 02.03.2020 р. № 44/09-000149/В, від 03.03.2020 р. № 44/09-000154/В позивачем від відповідача-1 в якості оператора системи отримано два повідомлення від 03.03.2020 р. № 133 та від 04.03.2020 р. № 135 про припинення розподілу електричної енергії починаючи з 18.03.2020 р.;
- станом на дату надсилання попередження від 02.03.2020 р. № 44/09-000723/П позивач мав інший укладений договір з відповідачем-2 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01.03.2020 р. у зв`язку з чим КП «ХТМ» вважає, що надсилання відповідачем-2 попереджень про припинення постачання електричної енергії за договором, який припинив свою дію і, як наслідок, припинення надання послуг з розподілу електричної енергії з боку відповідача-1 на підставі вимоги відповідача-2, є незаконним.
На думку позивача, врегулювання погашення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 р., який припинив свою дію, повинно відбуватися не шляхом припинення постачання та розподілу електричної енергії за іншим договором, а в претензійно-позовному порядку, що й було зроблено відповідачем-2 в межах господарської справи № 922/3765/19.
Позивач стверджує, що попередження від 02.03.2020 р. № 44/09-000723/П відповідача-2 та вимоги відповідача-2 до відповідача-1 від 02.03.2020 р. № 44/09-000149/В, від 03.03.2020 р. № 44/09-000154/В були надісланні незаконно та підлягають відкликанню, що передбачено п. 11.5.12 Кодексу системи розподілу, тобто, з боку відповідачів за умови наявності чинних договорів вчинюються незаконні дії, спрямовані на припинення постачання та розподілу електричної енергії.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2020 р. залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» (далі – третя особа-1) та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі – третя особа-2) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.
Одночасно з позовом позивачем до господарського суду Харківської області подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить:
- вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу-2, відповідачу-1, третій особі-1 та третій особі-2 вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01.03.2020 р.
В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначивши наступне:
- зі змісту попередження від 02.03.2020 р. № 44/09-000723/П вбачається, що відповідач-2 повідомив позивача про невиконання умов договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 р. в частині порушення строків оплати за договором на загальну суму 187  543  041,01 грн. (заборгованість виникла за період березень-квітень 2019 року, листопад 2019 року – січень 2020 року);
- дія договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 р., укладеного між позивачем та відповідачем-2 була припинена на підставі п. 13.5 договору від 28.05.2019 р. внаслідок укладення позивачем з ДП «НЕК «Укренерго» договору про врегулювання небалансів електричної енергії, відповідно до умов якого отримував електричну енергію від вищенаведеного постачальника. Цей договір припинив свою дію 21.11.2019 р., про що позивач отримав від ДП «НЕК «Укренерго» лист № 01/45121, згідно з яким отримав статус «дефолтний» і постачання електричної енергії позивачу буде здійснюватися постачальником «останньої надії»;
- позивач має в наявності укладені договори з АТ «Укрзалізниця», ПрАТ «НЕК «Укренерго»: - про надання послуг АТ «Укрзалізниця» з розподілу електричної енергії в якості Оператора системи розподілу на підстави заяви-приєднання,  що були надані супровідним листом № 61-5859 від 14.12.2018 р.; - про надання послуг ПрАТ «НЕК «Укренерго» з передачі електричної енергії в якості оператора системи передачі на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0376-2032 від 31.01.2019 р. в редакції додаткової угоди до договору від 14.08.2019 р.;
- за наявною у позивача інформацією, відповідач-2 на час подання заяви про забезпечення позову також звернувся до АТ «Укрзалізниця», ПрАТ «НЕК «Укренерго» з вимогами про припинення розподілу і передачі електричної енергії на тих самих підставах, що і до відповідача-1, проте на даний час від зазначених осіб повідомлення про припинення розподілу (передачі) електричної енергії до позивача не надходили;
- невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист оспорюваних прав позивача на отримання електричної енергії, оскільки протягом судового розгляду цієї справи позивач не буде мати змогу отримувати послуги з постачання та розподілу електричної енергії внаслідок припинення їх надання з боку обох відповідачів. Відновити порушені права позивача за наслідком судового розгляду буде неможливо, оскільки електрична енергія є товаром, який споживається позивачем в момент його отримання, тому задоволення позову про зобов`язання відповідачів належним чином надати послуги з постачання та розподілу електричної енергії відповідно до умов укладених договорів не призведе до отримання електричної енергії, яка не була отримана і не була спожита позивачем протягом судового розгляду справи;
- позивач на підставі п. 1.4 рішення ВК ХМР «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» від 23.12.1998 р. № 1407 в редакції рішення ВК ХМР від 30.09.2003 р. № 946 визначений виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в м. Харкові, тому невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що позивач не зможе надавати послуги з централізованого постачання та підігріву гарячої води протягом опалювального періоду до житлових будинків, лікарень, шкіл й дошкільних закладів, що, в свою чергу призведе до численних скарг споживачів щодо незабезпечення безперебійного надання цих послуг й покладення на КП «ХТМ» певних заходів відповідальності;
- заборгованість позивача перед відповідачем-2 за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018 р., який припинив свою дію, виникла не з вини позивача, оскільки внаслідок застосування норм постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 р. норматив перерахування коштів на користь КП «ХТМ» за опалювальний сезон 2018-2019 років був встановлений на рівні мінімального граничного, до якого включалися лише витрати на оплату праці, внесків на загальнообов`язкове державне страхування працівників, витрати на сплату податків та зборів, а також витрати на фінансування схвалених НКРЕКП інвестиційних програм, тому обігові кошти, які передбачені у структурі тарифу на оплату електроенергії, примусово спрямовувалися на оплату природного газу. Крім того, позивач наголошує на значну заборгованість споживачів за теплову енергію перед позивачем та державного бюджету з погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2020 р. задоволено заяву КП «ХТМ» про вжиття заходів забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу-2, відповідачу-1, третій особі-1 та третій особі-2 вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01.03.2020 р.
Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог, тоді як їх невжиття може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача. 
В ухвалі суду також зазначено, що в даному випадку відсутні підстави для зустрічного забезпечення, оскільки споживання електроенергії та послуг з її розподілу, які надаються відповідачами та третіми особами за відповідними договорами, є оплатним, тому вжиття пропонованих заходів забезпечення позову не може призвести до завдання можливих збитків відповідачам.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, ДПЗД «Укрінтеренерго» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що між ДПЗД «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії», та КП «ХТМ» укладений договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, операторами системи є АТ «Харківобленерго» та  ПАТ «НЕК «Укренерго».
Посилаючись на акти купівлі-продажу електричної енергії за березень, квітень, листопад, грудень 2019 року та січень 2020 року, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що заборгованість КП «ХТМ» за спожиту електричну енергію складає 187  543  041,01 грн.
Крім того, в апеляційній скарзі скаржником наведені положення п. 7.5 ПРРЕЕ та розділу 11.5 Кодексу систем розподілу, згідно з якими підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, тому внаслідок невиконання позивачем умов договору позивачеві й були надіслані згадані повідомлення (попередження).
Інших доводів щодо непогодження скаржника з ухвалою суду першої інстанції (наприклад, порушення забезпечення збалансованості інтересів сторін, відсутності зв`язку між заходами забезпечення позову та позовними вимогами, відсутності ймовірності утруднення виконання рішення суду або невиконання рішення суду взагалі, невідповідності вимог позивача критеріям розумності, обґрунтованості й адекватності щодо забезпечення позову, відсутності обставин, з яким пов`язується застосування цього виду забезпечення позову тощо) в апеляційній скарзі не викладено.
14.05.2020 р. від третьої особи-1 надійшли пояснення, в яких нею заявлено клопотання про розгляд справи без участі її представників.
Того ж дня, 14.05.2020 р., через канцелярію суду від позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату після закінчення карантину.
Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно з ч. ч. 11-12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За приписами ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Відповідно до п. 4 розділу Х ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 р. явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, а законодавцем не передбачено продовження встановленого ст. 273 ГПК України строку розгляду апеляційної скарги у зв`язку із введенням постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 р. (з подальшими змінами) карантину, та враховуючи, що місцезнаходженням підприємства позивача є м. Харків, клопотання КП «ХТМ» про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
При цьому, клопотання третьої особи-1 про розгляд справи без участі її представників судовою колегією задоволено на підставі вищезазначених обставин.
Представники відповідача-1 та третьої особи-2 у судовому засіданні висловили свої позиції щодо апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За приписами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до ч. 1, ч.ч. 5-6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 141 ГПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має   здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне  виконання  судового  рішення  в разі задоволення позову;
імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб,  що не є учасниками даного судового процесу.
Пунктом 3 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність  фактичних обставин, з якими пов`язується  застосування  певного виду забезпечення позову.  Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих   на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі  дії  до  його  реалізації,  витрачання  коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в  заяві  на  потенційну  можливість ухилення відповідача  від  виконання   судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою   підставою  для задоволення відповідної заяви. 
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він  вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Обрані заходи до забезпечення  позову  не  повинні  мати наслідком повне  припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна  чи зниження його вартості.
Предметом заявлених позовних вимог є зобов`язання відповідачів належним чином надати послуги за договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” від 01 березня 2020 року, а також належним чином надати послуги з розподілу  електричної енергії відповідно до умов договору від 22 січня 2019 року.
З огляду на згадані попередження та повідомлення відповідачів про припинення постачання й розподілу електроенергії, правомірність надсилання яких позивачем оспорюється у позовній заяві, а також враховуючи доводи апеляційної скарги відповідача-2 про можливість припинення на законних підставах постачання електроенергії внаслідок наявної заборгованості позивача перед ним за попередні періоди, висновок місцевого господарського суду про те, що вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав споживача, а також виконанню рішення у справі у разі задоволення позовних вимог є правомірним.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що невжиття зазначених заходів до забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача, оскільки за час розгляду справи в суді з боку відповідачів та третіх осіб можуть бути вчинені дії щодо припинення надання послуг постачання та розподілу електричної енергії за спірними договорами.
Скаржником в апеляційній скарзі не спростовано наявності зв`язку між застосованим господарським судом Харківської області заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірності заходу із позовною вимогою, а також не доведено яким чином застосування заходів забезпечення позову може негативно вплинути на його господарську діяльність.
Також скаржником в апеляційному провадженні не оскаржується відмова суду першої інстанції у застосуванні зустрічного забезпечення.
Доводи апеляційної скарги відповідача-2 фактично зводяться до заперечення позовних вимог КП «ХТМ», внаслідок чого не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки завданням апеляційного провадження в даному випадку є дослідження правомірності й обґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції, а не перегляд рішення суду, прийнятого за результатами розгляду спору по суті.
Отже, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 136-141, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2020 р. у справі № 922/742/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів. 
Повний текст постанови складено 20.05.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка