ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/646/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/962/19 Категорія: 307000000 	Подорога Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 квітня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Матюхи В.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Салій Сергія Антоновича на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.
В обґрунтування якого вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Орловець Городищенського району Черкаської області помер її чоловік ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .
За життя її чоловік ОСОБА_4 заповіт не склав, тому для того, щоб оформити право власності на спадкове майно, позивач звернулась до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Орловець Городищенського району Черкаської області, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спадкоємцем за заповітом якого був ОСОБА_4 , який спадщину фактично прийняв, але не оформив спадкових прав.
30 жовтня 2018 року, Бідна М.О. державний нотаріус Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області, відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Орловець Городищенського району Черкаської області у зв`язку з тим, що у неї, як спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок померлого, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2018 року.
Власником домогосподарства АДРЕСА_1 був дід її чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Орловець Городищенського району Черкаської області.
За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, 11 липня 2000 року та зареєстрований в реєстрі за №50, в якому все своє майно заповів внуку ОСОБА_4 
ОСОБА_5 , на день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті проживали: ОСОБА_4 (внук), ОСОБА_1 (дружина внука), ОСОБА_7 (правнучка), ОСОБА_2 (правнук).
Отже, враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_5 , з ним проживав його внук і чоловік позивача ОСОБА_4 , а також наявність заповіту, тому ОСОБА_4 є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила сул визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на майно, що належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно з технічного паспорту складається з житлового будинку загальною площею 56,3 кв.м. (літера А), погріба з шийкою (літера Д), веранди (літера а), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), сараю (літера Г), убиральні (літера Е).
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що на підтвердження того, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом померлого ОСОБА_5 позивач мав би надати суду належні докази спорідненості між даними особами, зокрема свідоцтва про народження чи витяги з державного реєстру актів цивільного стану, однак такі докази не надано.
Судом першої інстанції критично оцінені довідки Орловецької сільської ради щодо місця проживання позивача та померлого ОСОБА_4 , зокрема їх спільного проживання з ОСОБА_5 на момент його смерті.
Отже, судом першої інстанції установлено дві самостійні підстави для відмови у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Салій С.А., вказує, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В мотивування апеляційної скарги вказував на обставини викладені у позовній заяві, та крім того, звернуто увагу суду, що підставою для відмови нотаріуса у вчинені нотаріальних дій було саме відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається зі матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспортних даних останніх, а також свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .
Однак із заявою про прийняття спадщини звернулась лише позивач ОСОБА_1 , що підтверджується листом Городищенської державної нотаріальної контори від 05.09.2019 року №630/02-14.
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідної М.О. від 30.10.2018 року, підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документа на майно померлого.
Майно, яке входить до спадкової маси є будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 25).
Відповідно до довідки Орловецької сільської ради від 28.08.2018 року №909, згідно облікових даних Орловецької сільської ради будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33).
Згідно з довідкою КП «ЧООБТІ» від 03.09.2018 року вказане домоволодіння не зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_5 
ОСОБА_5 за життя склав заповіт, у відповідності до якого на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось своєму внукові ОСОБА_4 .
Як встановлено судом, ОСОБА_4 після смерті діда до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої видно, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась (а.с. 28).
Однак відповідно до довідки Орловецької сільської ради від 28.08.2018 року №912, ОСОБА_5 , на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті проживали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - внук; ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина внука; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - правнучка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - правнук.
Згідно довідки Орловецької сільської ради від 28.08.2018 року №913, ОСОБА_4 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з ним на день його смерті проживали ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дочка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - син.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено належним доказами факт спорідненості ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також їх спільне проживання на час смерті ОСОБА_5 .
Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Умовами частини першої статті 1269 ЦК України визначено, що cпадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Колегія суддів, вважає, що з наявних в матеріалах справи доказів, а саме довідок сільської ради, складеного заповіту видно, що ОСОБА_4 є внуком ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції вважав єдиним достовірним доказом місця проживання позивача та її дітей на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відомості в паспорті позивача - АДРЕСА_3 .
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Вказане узгоджується із висновками викладеними у постанові ВС від 10.01.2019 року у справі №484/747/17.
Підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого 22 лютого   2012 року за № 282/20595, передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкодавця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із спадкодавцем.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не узято до уваги довідку Орловецької сільської ради від 28.08.2018 року №912 та письмове підтвердження вуличного депутата від 27.08.2018 року про те, що вказані особи (зокрема ОСОБА_4 ) на момент смерті ОСОБА_5 проживали разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .
Вказані обставини не спростовані жодними доказами у справі, а довідка сільської ради, про те, що на час смерті ОСОБА_4 його родина проживала по АДРЕСА_3 не свідчить про не проживання даних осіб в 2008 році разом із дідом ОСОБА_4 у його будинку.
З урахуванням того, що належними та допустимими доказами доведено, що внук ОСОБА_5 -  ОСОБА_4 із сім`єю, на момент його смерті проживав разом із ним, він у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину після смерті свого діда. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салій Сергія Антоновича - задовольнити.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на майно, що належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно з технічного паспорту складається з житлового будинку загальною площею 56,3 кв.м. (літера А), погріба з шийкою (літера Д), веранди (літера а), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), сараю (літера Г), убиральні (літера Е).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.

Судді:                                                                        Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков