ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №161/9623/19
адміністративне провадження №К/9901/34872/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Соколова В.М.,
розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №161/9623/19
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, старшого інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчука Олександра Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року (прийняту в складі головуючого - судді Рудської С.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року (прийняту в складі: головуючої судді - Хобор Р.Б., суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.)
УСТАНОВИВ:
I. СУТЬ СПОРУ
1.           07 червня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП).
2.          Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 травня 2019 року старший інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчук Олександр Володимирович виніс постанову серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року, на підставі якої на позивача накладено штраф у розмірі 510 грн. В постанові вказано про те, що позивач порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожнього руху, чим порушив абзац «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.
3.          Однак, на думку позивача, вказана постанова є протиправною, оскільки в ній зазначено інші, ніж у позивача, дату народження та ідентифікаційний код. Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач не надав належних доказів, які засвідчують факт порушення позивачем абзацу «и» пункту 15.9 ПДР.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
4.          Суд першої інстанції встановив те, що 31 травня 2019 року старший інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Вавренчук Олександр Володимирович виніс постанову серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року, на підставі якої на позивача накладено штраф у розмірі 510 грн.
5.          В постанові вказано те, що позивач порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожнього руху, чим порушив абзац «и» пункту 15.9 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 510 грн.
6.           11 червня 2019 року у зв`язку з виявленими помилками у постанові серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року щодо дати народження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її ідентифікаційного коду, цю постанову Департамент муніципальної варти Луцької міської ради скасував та прийняв нову постанову серії LC № 000578-пр.  
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.           Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року провадження у справі закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
8.          Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанову, яку оскаржив позивач, відповідач скасував, то є підстави для закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що порушене право позивача відновлено.  
9.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі № 161/9623/19 без змін.
10.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що постанова серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року не порушує жодних прав позивача і на підставі цієї постанови позивач не може бути притягнений до адміністративної відповідальності.
11.          Восьмий апеляційний адміністративний суд констатував, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ) 
12.          Скаржник уважаючи ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції постановлені з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
13.          Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року відкрито провадження за вищевказаною касаційною скаргою.
14.          У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у відповідача не було правових підстав та повноважень скасувати свою постанову самостійно, наголошує, що такі повноваження наявні тільки в суду.
15.          Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник зазначає, що рішення прийняті судами попередній інстанцій є правомірними, законними та обґрунтованими.
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
16.          Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03  жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
11.           За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
17.           Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18.           Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
19.          Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 
20.          У своєму адміністративному позові позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, оскільки вважає її безпідставною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства України.
21.          Як вбачається з відзиву Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, оскаржувана позивачем постанова на час вирішення справи по суті скасована та фактично не існує, однак по тому ж факту було винесено нову постанову серії LC-000578-пр від 11 червня 2019 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
22.          Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
23.          Дійсно, вказана правова норма передбачає те, що після подання позову про оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній виправляє допущені порушення шляхом вчинення дій, утримання від вчинення дій чи скасування рішення, яке оскаржується, при цьому, така поведінка повинна забезпечити відновлення прав особи, яка подала позов таким чином, щоб у особи не виникло підстав звернутись за захистом до суду про визнання цього рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
24.           11 червня 2019 року у зв`язку з виявленими помилками у постанові серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року щодо дати народження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її ідентифікаційного коду, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради прийняв нову постанову серії LC № 000578-пр. Тобто суб`єктом владних повноважень приймаючи нову постанову  не забезпечено відновлення прав особи, яка подала позов, відтак відсутні підстави для закриття провадження відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України.
25.          Проте суд касаційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що постанова серії LC № 000578 від 31 травня 2019 року втратила своє правове значення, оскільки була скасована та наразі ця постанова не порушує жодних прав позивача і на підставі цієї постанови позивач не може бути притягнений до адміністративної відповідальності. 
26. Отже, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судами попередніх інстанції при прийнятті оскаржуваних рішень правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
27.          У касаційній скарзі заявник не наводить обґрунтованих доказів, які б свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права.
28.           Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вимогам положень статті 242 КАС України відповідає.
29.          Частиною першою статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
30.           З огляду на наведене, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року - залишенню без змін. 
Судові витрати
31.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду