ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 р.	Справа № 520/4328/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Машура А.І., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року (постановлену суддею  Заічко О.В.) по справі № 520/4328/2020 за позовом       ОСОБА_1  до      Прокуратури Харківської області               про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Харківської області, в якому просив:  визнати неправомірною, надану позивачу відмову Харківської місцевої прокуратури № 3 за вихідним № 33-528-20 від 25.02.2020 р. у порушенні питання про проведення службового розслідування з приводу несвоєчасного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (в подальшому - ЄРДР); зобов`язати відповідальних працівників Харківської місцевої прокуратури № 3, що підпорядковуються Прокуратурі Харківської області, порушити питання про проведення службового розслідування з приводу несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 23.01.2020 р., зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за № 1694, та притягнення винних осіб до відповідальності.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 р. відмовлено у відкритті провадження по цій справі.
Не погодившись   із ухвалою  суду першої  інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив визнати неправомірною та протиправною ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 р. і зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд  відкрити провадження  за його позовом.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про звернення громадян", Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 07.02.2020 р. в ЄРДР  внесені відомості за заявою потерпілого ОСОБА_1 про вчинення відносно нього  кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (номер кримінального провадження: 12020220530000287), що підтверджується копією витягу з ЄРДР від 25.02.2020 р.
21.02.2020  р. ОСОБА_1 звернувся до Харківської місцевої  прокуратури № 3 з клопотанням про відвід слідчого поліції ОСОБА_2 від розслідування кримінального провадження за його заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та призначення іншого слідчого, в якому одночасно просив зобов`язати відповідальних осіб провести службове розслідування з приводу несвоєчасного внесення до ЄРДР, наданих позивачем 23.01.2020 р. відомостей про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, та інших неправомірних дій слідчого ОСОБА_2 . 
За результатами розгляду вищевказаного клопотання листом Харківської місцевої прокуратури № 3 вих. № 33-528-20 від 20.02.2020 р. позивачу повідомлено, що його заява  про вчинення відносно нього кримінального правопорушення від 23.01.2020 р. зареєстрована в журналі  єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення  та інші події Індустріального ВП ГУНП в Харківській області 23.01.2020 р. за № 1694, передана для проведення перевірки зазначених в ній відомостей та 07.02.2020 р. слідчим Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2. внесені відомості, вказані у цій заяві, до ЄРДР за № 12020220530000287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим у діях слідчого поліції ОСОБА_2 відсутні  порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України та відсутні підстави для проведення службового розслідування щодо несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР. Одночасно заявнику роз`яснено,  що відповідно до ст.ст. 303-307 Кримінального процесуального кодексу України,  скарги на рішення дії чи бездіяльність  слідчого та прокурора  можуть бути оскаржені слідчому судді  суду першої інстанції, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури. 
Не погоджуючись з відмовою відповідача порушити питання  про проведення службового розслідування з приводу несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР за його заявою про кримінальне правопорушення, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що  вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства,  а повинен  розглядатися місцевим загальним судом в порядку кримінального судочинства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України   встановлено, що  суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 1  ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.
Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства  України,  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується з відмовою Харківської місцевої прокуратури № 3 призначити службове розслідування щодо порушення слідчим Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 норм Кримінального процесуального кодексу України стосовно несвоєчасного внесення цим слідчим поліції  відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, тобто, позивачем  фактично оскаржуються дії прокуратури, у зв`язку з допущенням слідчим поліції процесуальних порушень під час досудового розслідування кримінального провадження, в якому він проходить в якості потерпілого.
Дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування вирішуються в порядку, встановленому ст.ст. 303-307 Кримінального процесуального кодексу України. 
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , так як цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі  Hirvisaari v. Finland  від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі  Ruiz Torija v. Spain  від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 170,  243,  308,  316,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року по справі № 520/4328/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	А.О. Бегунц    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  28.05.2020 року