ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/551/20  Номер провадження 33/814/456/20	Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В.,
за участі:
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою 	  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, працююча продавцем ФОП „ ОСОБА_3 ”, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , 	

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави.

       Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 420, 40 грн. в дохід держави. 
Постановою судді ОСОБА_2 визнана винуватою в тому, що 22.03.2020 року, о 10.27 год., по вул.Героїв Майдану в м.Гадяч Полтавської області, здійснювала реалізацію тютюнових виробів, кавових напоїв з використанням кавової машини на розлив, у відкритому вигляді, чим порушила правила щодо карантину людей, визначених Законом України „Про захист населення від інфекційних хвороб”, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом Sars-Cov-2”, Протоколом №7/2020 від 17.03.2020 року комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій. Своїми умисними діями ОСОБА_2 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вказала, що з часу впровадження карантину продовжувала реалізовувати сигарети, продукти харчування та каву, виконуючи доручення міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 18.03.2020 року, відповідно до якого продаж даних видів товарів в кіосках заборонено не було. 
При цьому, суб`єктом даного правопорушення вона не являється, оскільки всі свої дії щодо реалізації продукції здійснювала на виконання вказівки свого керівництва. 
Протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання про те, що ОСОБА_2 продавала каву без індивідуальних засобів захисту, а тому висновок судді в цій частині є необґрунтованим. 
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.
       Стаття 44-3 КпАП України, за своєю структурою є бланкетною нормою, оскільки відповідальність за цим законом настає у разі порушення особою інших правових норм, якими визначена певна поведінка цих осіб.
В даному випадку така поведінка визначена Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом «SARS COV 2» №211 від 11 березня 2020 року, та відповідними підзаконними актами органів місцевого самоврядування про заборону певної діяльності під час карантинних заходів, прийнятими цими органами у виконання вимог вказаної постанови.
Відповідно до п.п.3 п.2 вказаної Постанови, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020 року та наступними змінами, з 00.01 год. 17 березня 2020 р. до 11 травня 2020 р. заборонена робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
Тобто нормами зазначеної Постанови дозволяється торгівельна діяльність та діяльність з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту та дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_2  свою провину у вчиненому правопорушенні заперечила та вказала, що під час продажу кавових напоїв та тютюнових виробів виконувала вказівки свого безпосереднього керівника, повністю дотримувалась розпоряджень місцевої влади, в тому числі реалізовувала товари в засобах індивідуального захисту, всі відвідувачі кіоску дотримувались встановлених санітарних та протиепідемічних заходів. При цьому, кавові напої готувалися із використанням кавової машини, тобто поза доступом продавця і покупця, віддавалися у індивідуальному, одноразовому посуді.
Вказані пояснення не спростовуються матеріалами справи, а тому є належними та допустимими доказами,.
Крім того, відповідальність за порушення вимог щодо заборони роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів, можуть нести тільки суб`єкти господарювання, а не їх працівники, оскільки вони не здійснюють господарську діяльність та не відповідають за дії суб`єкта господарювання, у якому працюють.
Як встановлено, ОСОБА_2 працює у ФОП „ ОСОБА_3 ” на посаді продавця, а отже не є безпосереднім суб`єктом, що здійснював згадану в протоколі діяльність, тому в розумінні ст. 44-3 КпАП України не є суб`єктом вказаного правопорушення.
Таким чином, оцінюючи вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
       Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2020 року відносно  ОСОБА_2 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ                          Л.В. Нізельковська