СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2020 р.                                                                         Справа № 922/4083/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя                Мартюхіна Н.О., суддя  Шутенко І.А. 
при секретарі Голозубовій О.І. 
за участю:
позивача - Урусова О.А. (особисто), Жукова Н.Д. - на підставі Ордеру Серії ДН №002187 від 13.04.2020р.; 
відповідача - не з`явився, 
розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Турбоатом", м.Харків, (вх.№681 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 (суддя Рильова В.В., ухвалене в м.Харків о 12:48год., дата складення повного тексту судового рішення - 06.02.2020р.) 
за позовом: фізичної особи  ОСОБА_1 , м.Харків,
до відповідача: Акціонерного товариства "Турбоатом", м.Харків, 
про стягнення 56383,17грн.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Турбоатом" про стягнення дивідендів: за 2017рік - в розмірі 32834,26грн. та за 2018рік - в розмірі 23548,91грн., а всього: 56383,17грн., здійснивши утримання належних податку на доходи фізичних осіб та військового збору з вказаних сум в розмірі 3664,91грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Турбоатом" на користь фізичної особи ОСОБА_1 дивіденди за 2017рік - в розмірі 32834,26грн. та за 2018рік - в розмірі 23548,91грн., здійснивши утримання належних податку на доходи фізичних осіб та військового збору з вказаних сум в розмірі 3664,91грн. та судовий збір в розмірі 1921,00грн.
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача дивідендів: за 2017 рік - в розмірі 32834,26грн. та за 2018 рік - в розмірі 23548,91грн., а всього: 56383,17грн., відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача дивідендів, з урахуванням утримання належних податків, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Акціонерне товариство "Турбоатом" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було повно, всебічно та об`єктивно досліджено всіх обставин справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт звертає увагу суду на те, що на час нарахування дивідендів позивач не був внесений Центральним депозитарієм у реєстр власників, тому відповідач і не в змозі сплатити належні йому дивіденди за 2017 - 2018 роки, отже висновок місцевого господарського суду про порушення відповідачем прав позивача на мирне володіння майном є передчасним.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Турбоатом" на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19; встановлено позивачу у справі строк до 26.03.2020р. для подання відзиву та письмових пояснень щодо апеляційної скарги з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 01.04.2020р. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2020р. відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Турбоатом" на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19; ухвалено, що про дату і час судового засідання з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Турбоатом" учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2020р. розгляд апеляційної скарги призначено на 13.04.2020р.; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного письмового повідомлення суду; у зв`язку із запровадженням карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19" явка сторін у судове засідання визнана не обов`язковою; на період карантинних заходів рекомендовано учасникам справи всі необхідні документи (відзиви, заяви, пояснення, клопотання) надавати до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою або факсом (відповідно до листа Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020р.).
13.04.2020р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, але в будь-якому разі поза межами карантину встановленого на період з 17.03.2020р. по 24.04.2020р. (вх.№3457).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020р. відкладено розгляд справи на 04.05.2020р.
29.04.2020р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, але в будь-якому разі поза межами карантину, встановленого до 11.05.2020р. (вх.№4045).
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.05.2020р. головуючий оголосив, що 29.04.2020р. апелянтом подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та запитав ставлення представника позивача щодо заявленого клопотання. 
Представник позивача заперечив проти задоволення заявленого клопотання та просив розглядати справу за відсутності представника апелянта.
Крім того, представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 залишити без змін.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, а також обставини викладені апелянтом в клопотанні про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.
Відповідно до частин 12 та 13 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників відповідачів та третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення апелянта про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги (т.1 а.с.186), колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника апелянта.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2016 року ОСОБА_1 є спадкоємцем простих іменних акцій з відповідними дивідендами ПАТ "Турбоатом", у кількості 26 036 шт., номінальною вартістю 0,25 грн., загальною номінальною вартістю 6 509,00 грн., частка у СК 0,0062%; форма існування акцій - бездокументарна; код цінних паперів UA4000025043, що належать померлому ( ОСОБА_2 ) на підставі виписки про стан рахунку в цінних паперах на 28.08.2015 ТОВ "ПІРС" від 28.08.2015 (т.1 а.с. 26).
Відповідно до прийнятих річними загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" (протокол №23 від 18.04.2018р.) та наглядовою радою Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" (протокол № 11-НР від 08.06.2018р.), а також річними загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Турбоатом" (протокол № 24 від 17.04.2019р.) та наглядовою радою Акціонерного товариства "Турбоатом" (протокол № 12-НР від 24.05.2019р.) рішень про виплату дивідендів акціонерам Товариства (інформація про які розміщена на офіційному сайті Акціонерного товариства "Турбоатом" у мережі Інтернет за адресою: https://www.turboatom.com.ua), за результатами фінансово-господарської діяльності Товариства у 2017 та 2018 роках затверджено наступний розмір дивідендів: за 2017 рік - 1,26111 грн. на 1 акцію (строк виплати дивідендів по 18.10.2018); за 2018 рік - 0,904475 грн. на 1 акцію (строк виплати дивідендів по 17.10.2019).
Згідно виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 31.10.2019р. ОСОБА_1 є власником 26036 штук акцій: простих, іменних, бездокументарних (т.1 а.с.11).
У листі від 28.11.2019р. позивач просив відповідача здійснити виплату їй дивідендів за 2017-2018 роки (т.1 а.с.31).
Проте, відповіді на вказаний лист відповідачем надано не було, як і не було в добровільному порядку виплачено суму нарахованих дивідендів, що і стало підставою для звернення  ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Турбоатом" про стягнення дивідендів: за 2017рік - в розмірі 32834,26грн. та за 2018рік - в розмірі 23548,91грн., а всього: 56383,17грн., здійснивши утримання належних податку на доходи фізичних осіб та військового збору з вказаних сум в розмірі 3664,91грн. (т.1 а.с.4-23).
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у даній справі позовні вимоги задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.84-91).

Дослідивши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Турбоатом" не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Предметом даного спору є стягнення з Акціонерного товариства "Турбоатом" дивідендів за період 2017-2018 років на користь акціонера ОСОБА_1 , якій належать 26036 простих іменних акцій.
Частиною першою статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, що акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосується акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів.
Згідно пункту 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).
Частиною першою статті 197 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).
Пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на отримання дивідендів.
Згідно із частиною четвертою статті 5 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, а в разі знерухомлення цінних паперів чи їх емісії в бездокументарній формі - виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов`язаний надавати власнику цінних паперів.
Отже, відповідно до вказаних норм і положень чинного законодавства, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (в т.ч. права на одержання дивідендів) є набуття права на відповідну акцію товариства.
Статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено порядок виплати дивідендів.
За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства", дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.
Положеннями частини четвертої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, не може передувати даті прийняття рішення загальними зборами про виплату дивідендів. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, має бути складений протягом одного місяця після закінчення звітного року.
Пунктом 1 розділу II "Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів", затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2016 року № 391, також визначено, що виплата дивідендів за простими акціями безпосередньо акціонерам здійснюється в порядку, встановленому наглядовою радою акціонерного товариства з урахуванням вимог, встановлених цим розділом, у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Загальні збори можуть прийняти рішення щодо виплати дивідендів у строк менший, ніж передбачений абзацом першим цього пункту. У такому разі виплата дивідендів за простими акціями здійснюється у строк, визначений таким рішенням.
Згідно пункту 3 розділу II "Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів", виплата акціонерним товариством дивідендів безпосередньо акціонерам, а саме направлення відповідних сум коштів усім акціонерам, зазначеним у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, здійснюється, починаючи з дати та протягом строку, що встановлені наглядовою радою акціонерного товариства, шляхом переказу цих коштів акціонерним товариством на грошові рахунки отримувачів (банківські рахунки, інформація про які зазначена в переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів) та/або шляхом поштових переказів на адреси акціонерів, зазначені в переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів (у разі якщо перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, не містить інформації про банківський рахунок).
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі прийняття загальними зборами акціонерного товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів.

З матеріалів справи вбачається, що як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, апелянтом не заперечується наявність права власності у ОСОБА_1 на спірні акції, факт та розмір нарахованих позивачеві дивідендів, проте, на думку скаржника, право на виплату дивідендів виникає у акціонера (позивача) тільки у разі перебування його у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів.
Судова колегія зазначає, що пунктом 16 частини 1 статті 1 Закону України "Про депозитарну систему України" встановлено, що реєстр власників іменних цінних паперів - це перелік власників іменних цінних паперів, складений відповідно до вимог законодавства Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на певну дату із зазначенням кількості іменних цінних паперів, належних зазначеним власникам на праві власності, номінальної вартості і виду таких цінних паперів та іншої інформації, визначеної Комісією.
Згідно статті 22 Закону України "Про депозитарну систему України" в установлених законодавством випадках реалізація прав за емісійними цінними паперами здійснюється на підставі реєстру власників іменних цінних паперів. Складення реєстру власників іменних цінних паперів здійснює Центральний депозитарій, а у випадку, встановленому цим Законом, - Національний банк України.
Емітент іменних цінних паперів зобов`язаний укласти з визначеною ним особою договір про надання реєстру власників іменних цінних паперів (далі - договір про надання реєстру). Визначеною особою може бути депозитарна установа, Центральний депозитарій або Національний банк України.
З аналізу вказаних правових норм випливає, що дії спрямовані на встановлення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів є обов`язком відповідача, натомість позивач як акціонер, не зобов`язаний вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію свого права щодо отримання дивідендів.

Разом з тим, апелянт наголошує на відсутності його вини у невиплаті дивідендів обґрунтовуючи обставинами встановленими рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.09.2019р. у справі № 638/15994/17, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ; зобов`язано ТОВ "Пірс" вчинити дії з передання до ПАТ "Національний депозитарій України" документації про рахунки депонентів в цінних паперах, у тому числі документації про рахунок в цінних паперах депонента ОСОБА_2 та іншої документації, передбаченої "Положенням про припинення депозитарною установою провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності"; зобов`язано ПАТ "Національний депозитарій України" виконати розпорядження депозитарної установи ТОВ "МДЦ" на переказ на свій рахунок з рахунку ТОВ "Пірс" 26036 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію, загальною номінальною вартістю 6509 гривень 00 копійок, форма існування акцій бездокументарна, з метою подальшого зарахування 26036 штук простих іменних акцій на рахунок ОСОБА_1 ; зобов`язано депозитарну установу - ТОВ "МДЦ" надати ПАТ "Національний депозитарій України" розпорядження на переказ на свій рахунок 26036 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" та після переказу від депозитарію ПАТ "Національний депозитарій України" здійснити зарахування на рахунок ОСОБА_1 (т.1 а.с.56-59).
Вказаними судовим рішенням було, зокрема, встановлено наступне: 
"Порушення прав позивача виникло спочатку через неправомірну бездіяльність колишньої депозитарної установи ТОВ "Пірс", яка здійснювала обслуговування рахунку в цінних паперах правопопередника позивача - ОСОБА_2 та яка, при позбавленні ліцензії на депозитарну діяльність у 2016 році, не передала до ПАТ "НДУ" документацію про рахунки, що обслуговувалися.
Але і після того, як за позивачем у судовому порядку 05.07.2017р. року було визнано право власності на 26036 акцій ПАТ "Турбоатом", депозитарна система не забезпечила облік прав позивача на вказані акції в депозитарному обліку. Конкретними професійними учасниками депозитарної системи від яких залежить вчинення певних дій, які призведуть до фіксування прав позивача на акції в депозитарному обліку є ПАТ "НДУ", який виконує на цей час функції Центрального депозитарія та ТОВ "МДЦ", яке є депозитарною установою, між якою та позивачем укладений договір про обслуговування рахунку в цінних паперах позивача". 
Враховуючи предмет спору у справі № 638/15994/17, апелянт вважає, що позивач - ОСОБА_1 на час розподілу дивідендів не була внесена Центральним депозитарієм у реєстр власників акцій АТ "Турбоатом", отже, невиплата дивідендів позивачу за 2017 - 2018 роки за простими іменними акціями АТ "Турбоатом" не є виною відповідача.

Судова колегія зазначає, що Конституцією України закріплено обов`язок держави забезпечувати захист усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13). Зазначене положення Конституції України реалізоване у статті 20 Господарського кодексу України, статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до яких Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів; кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.
Згідно статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно статей 316 та 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Вказані правові норми чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна; по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.
Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 року), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу (правова позиція Верховного суду України викладена у листі від 01.07.2013 "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").
Відповідно до частини 2 статті 321 Цивільного кодексу України особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Таким чином, обмеження права власності, встановлені законодавцем, мають належним чином співвідноситись із принципом непорушності права власності та закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України принципом неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Як вірно зазначено місцевим господарським судом, невиконання ТОВ "Пірс", у зв`язку з анулюванням ліцензії, своїх зобов`язань щодо передачі документації про рахунки депонентів у цінних паперах до Національного депозитарію та у зв`язку з цим не включення таких депонентів до переліку осіб АТ "Турбоатом", які мають право на отримання дивідендів, не може бути підставою для невиплати належних позивачу дивідендів.
Відповідно дії спрямовані на встановлення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів є обов`язком відповідача, а позивач, як акціонер, не зобов`язаний вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію свого права щодо отримання дивідендів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Сплата акціонеру дивідендів надає останньому "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013р. у справі №6-168цс12, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
При цьому, право на отримання дивідендів - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на майно (у даному випадку, грошові кошти).
Враховуючий вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність у позивача станом на дату звернення до суду з даним позовом права на отримання дивідендів та "законних сподівань" щодо їх фактичного отримання, в зв`язку з чим таке право підлягає захисту згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, у зв`язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Турбоатом" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2020р. у справі №922/4083/19 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  04 травня 2020р.  

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко