ПОСТАНОВА
Іменем України

27 березня 2020 року

Київ
справа № 274/165/17
провадження № К/9901/33890/18
                               К/9901/8753/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та про визнання права на отримання разової грошової допомоги, за касаційними скаргами Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Охрімчук І.Г., Капустинського М.М., Моніча Б.С. від 4 жовтня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та про визнання права на отримання разової грошової допомоги, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення, як інваліду 2-ої групи, військовослужбовця звільненого з військової служби на день звільнення за останньою посадою, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних видів грошового забезпечення і одноразових додаткових видів грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від                            21 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від                                 28 травня 2008 року № 499.
Із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 499 ОСОБА_1 не звертався.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення, без подання ОСОБА_1 заяви та необхідних документів через уповноважений орган задля виплати допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 499, суд не вважає за можливе, оскільки не може втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

4. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від                                4 жовтня 2017 року постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо прийняття відповідного рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення другої групи інвалідності з 22 лютого 2013 року у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

5. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що  позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. Однак, не правильне зазначення позивачем нормативного документу у заяві про призначення та виплату допомоги не може бути підставою для відмови у задоволені такої заяви. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Міністерство оборони України звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 та залишити в силі постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року. 

7. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з                              15 вересня 1983 року по 19 листопада 1985 року проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан, приймав участь у бойових операціях.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 15 жовтня 2012 року № 1997 встановлено, що отримані ОСОБА_1 травма, поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 18 березня 2013 року позивача з                22 лютого 2013 року визнано інвалідом ІІ групи довічно у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії.
26 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та надав копії документів у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від                  25 грудня 2013 року № 975. 
Заява з доданими документами була направлена до Міністерства оборони України.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби,    оформленим протоколом від 8 липня 2016 року № 53,              ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, оскільки інвалідність йому встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

9. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Касаційна скарга Міністерства оборони України обґрунтована тим, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 року № 5040-VI яким внесено зміни до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті, набрали чинності з 1 січня 2014  року.
Оскільки позивачу другу групу інвалідності встановлено до 1 січня 2014  року, у нього відсутнє право на отримання зазначеної допомоги.

11. Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на одноразову грошову допомогу, але при цьому вийшов за межі позовних вимог, невірно обрав належний спосіб захисту порушеного права. Зобов`язання відповідача повторно здійснити розгляд заяви, за якою він вже прийняв протиправне рішення, не може вважатися ні повним, ні ефективним засобом захисту права позивача, що не відновлює його порушеного права, а навпаки відтерміновує таке відновлення на необмежений строк або робить його взагалі не можливим, так як суб`єкт владних повноважень не позбавлений можливості повторної відмови за інших формальних підстав.

12. ОСОБА_1 подано відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

14. Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

15. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

16. Згідно частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

17. Пунктом другим Порядку № 499, передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

18. Відповідно до пункту другого Порядку № 975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

19. Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

20. Таким чином, ані статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , ані Порядком № 499, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

21. Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

22. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі                  № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18.

23. В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема, на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядком № 975.

24. Таким чином, ІІ група інвалідності первинно встановлена . ОСОБА_1 з 22 лютого 2013 року, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

25. Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.

26. Другу групу інвалідності позивачу, відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 18 березня 2013 року, встановлено з 22 лютого 2013 року.

27. Ані статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані Порядком № 499, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

28. Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

29. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі                   № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18 та від 11 липня 2019 року у справі №1640/2657/18.

30. Таким чином, ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 з            22 лютого 2013 року, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, суд приходить до висновку про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення другої групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

31. Частинами 1, 4 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

32. Таким чином, з огляду на приписи статті 351, касаційні скарг підлягають частковому задоволенню. Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року скасуванню, а постанова Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року, залишенню в силі, з мотивів викладених у постанові. 

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,  

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року скасувати.

Постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року залишити в силі, змінивши мотиви відмови у задоволенні позову.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач             Н.В.    Коваленко
судді                                                                                                                 Я.О.    Берназюк  
                                                                                                                 І.В.    Желєзний