КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 359/5909/19                                     Головуючий у 1 інстанції: Муранова-Лесів І.В.
провадження № 22-ц/824/4669/2020                                          Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 травня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які утримуються з нього на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року та від 20 лютого 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі до 500 грн. щомісячно.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% заробітної плати, щомісячно. 
Призначаючи такий розмір аліментів, суд враховував обставини, які існували на момент її розгляду, а саме, що відповідач мав нерегулярну середню заробітну плату в середньому 3 500 грн. 
Зазначав, що від 08 грудня 2012 року він перебував в іншому шлюбі з громадянкою Білорусії - ОСОБА_1 , від якого має троє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до рішення Бориспільського Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2017 року розмір аліментів було призначено у твердій грошовій сумі - 1 000 грн.
Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у нього народилася ще одна дитина, ОСОБА_10 . 
Також ОСОБА_2 стверджував, що відповідачка проживає у його квартирі, в той час як він орендує квартиру, де проживає зі своєю новонародженою донькою і громадянською дружиною, а також сплачує аліменти на трьох дітей від попереднього шлюбу. 
Тому, посилаючись на вимоги ст.192 СК України, вважав, що визначений за рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню.
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, і стягувати аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Обґрунтовувала зустрічні позовні вимоги тим, що на сьогоднішній день ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Звертала увагу, що ОСОБА_2 до своєї позовної заяви додав копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , проте, ані свідоцтва про шлюб, ані відомостей про місце мешкання дитини та жінки ОСОБА_2 суду не надав, а також не надано ніяких відомостей, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_2 утримує дитину ОСОБА_10 . 
Зазначала, що 08 липня 2017 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Посилаючись на ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», зазначала, що на день подачі зустрічної позовної заяви мінімальний розмір аліментів на її дитину не може бути меншим ніж 1 059 грн., і від 1 грудня - 1 109 грн. 
Таким чином, стверджувала, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 є набагато меншим, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений законом, та що коштів, які сплачуються відповідачем, недостатньо для належного утримання дитини. Також, звертала увагу на те, що у Сімейному кодексі України відбулися зміни і за змістом ч.1 ст.184 СК України аліменти в твердій грошовій сумі стягуються за заявою стягувача. 
Вважала, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частки його заробітку доходу, але не менше визначеного законом мінімального розміру аліментів.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення зустрічного позову.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що та обставина, що у позивача - платника аліментів народилась ще одна дочка, не може бути підставою для зменшення аліментів на утримання їх спільної з відповідачкою дочки аж до 500 гривень, оскільки це не забезпечує визначеного Законом мінімального розміру матеріального утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , 2008 року народження.
Задовольняючи частково зустрічний позов, суд враховував, що позивач не має постійного місця роботи, а отже стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) може поставити його в занадто скрутне становище, оскільки в силу вимог ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Ухвалене судом рішення в частині зустрічної позовної заяви зазначеним вимогам не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право: скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі від 25 лютого 2006 року, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року. 
Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 27.03.2012 року і до повноліття дитини.
На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 було зменшено розмір аліментів, що утримуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі - 1 000 грн. щомісячно.
Як встановлено вказаним рішенням суду, з моменту стягнення аліментів змінився сімейний та матеріальний стан позивача, а саме: згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 08 грудня 2012 року позивач 08.12.2012 року зареєстрував шлюб з громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_1 , від вказаного шлюбу у позивача та ОСОБА_1 народились троє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8,9,10).
Як вбачається з долученого до позовної заяви копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 у позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ще одна донька - ОСОБА_10 (а.с.11). 
Судом встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2018 року у справі №361/3619/18 (а.с.15-16) було задоволено клопотання ОСОБА_1 та Інспекції Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь по місту Пінську про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду від 07 березня 2018 року про стягнення аліментів та державного мита.
Вказаною ухвалою суду визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення суду Пінського району та міста Пінська Республіки Білорусь від 07 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця міста Прип`ять, на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 37,5 % усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 75% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи з 01 січня 2018 року і до повноліття, переводити стягнуті суми за адресою: АДРЕСА_1 .
А також визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення суду Пінського району та міста Пінська Республіки Білорусь від 07 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця міста Прип`ять, державного мита на території України в сумі 188,30 рублів Національного банку Республіки Білорусь, без урахування деномінації, перевести стягнену суму на Головне управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по Брестській області, реєстраційний номер платника НОМЕР_4 , місто Мінськ, розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 , Відкрите акціонерне товариство «Сберегательный Банк «Беларусбанк», код банку AKBBBY2X, призначення платежу 03002.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно з ч.2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За  ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Тобто, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину (стягнення аліментів на підставі рішення суду) є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. 
Відповідно до положень ст.ст.181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів  інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. 
При цьому у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.  
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. 
Як вбачається з роз`яснень у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
 За ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.  
Відповідно до  ч ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від  20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від 25 лютого 2006 року, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року (а.с.48). 
Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 27.03.2012 року і до повноліття дитини (а.с.12).
На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 було зменшено розмір аліментів, що утримуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2012 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі - 1 000 грн. щомісячно.
Як вірно зазначено судом, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Отже, мінімальний розмір аліментів не може бути менший на 50% від вказаної суми.
Суд також звернув увагу на те, що з моменту стягнення аліментів (зміни розміру) суттєво змінилась економічна ситуація в України, так розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становив - 1689 гривень, мінімальна заробітна плата - 3200 гривень (ст.ст.7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), в той час, як мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2019 року становить - 4173 гривні, та, як вже було зазначено, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років виріс та становить : з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень (ст..ст.7,8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).
Враховуючи вимоги чинного законодавства, та обставина, що у позивача - платника аліментів народилась ще одна дочка, не може бути підставою для зменшення аліментів на утримання їх спільної з відповідачкою дочки аж до 500 гривень, оскільки це не забезпечує визначеного Законом мінімального розміру матеріального утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , 2008 року народження.
Твердження позивача та його представника, що позивач не може забезпечити належне і однакове матеріальне утримання усіх своїх дітей, в тому числі дитини відповідачки, оскільки має п`ятеро дітей, суд вірно вважав необґрунтованими і недоведеними, оскільки позивач є молодою особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому суд звернув увагу на те, що згідно з даними Управління статистики у Бориспільському районі середньомісячна номінальна заробітна плата (включає обов`язкові відрахування) становить за ІІ квартал 2019 року -13967 грн., за ІІІ квартал 2019 - 14543 грн. Отже, приклавши зусиль, позивач не позбавлений можливості працевлаштуватись на роботу з достатнім заробітком для сплати аліментів у визначеному чинним законодавством мінімальному розмірі 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з урахуванням усіх його утриманців.
Та обставина, що, як стверджує позивач та його представник між ними також існує спір з відповідачкою щодо усунення перешкод у користуванні спільним майном, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до відповідачки про усунення таких перешкод та відшкодування завданих йому збитків.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги підлягали частковому задоволенню, а саме, щодо зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача та визначивши їх у мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки змінився мінімальний розмір аліментів, а також матеріальне становище дитини внаслідок збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, 50% якого перевищує розмір аліментів, що стягуються на користь позивача за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року. В іншій частині зустрічні позовні вимоги суд вважав за необхідне визнати необґрунтованими і не доведеними, а визначений відповідачем, позивачем за зустрічним позовом, розмір аліментів таким, що не відповідає матеріальному та сімейному стану платника аліментів.
При цьому суд враховував, що на даний час позивач не має постійного місця роботи, а отже стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) може поставити його в занадто скрутне становище, оскільки в силу вимог ч.2 ст.195 Сімейного кодексу заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду щодо неможливості сплачувати ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) виходячи з наступного.
Фактично судом не вирішено зустрічний позов, а лише зазначено мінімальний розмір аліментів, який і так визначений законом. 
Судом не враховано, що позивач за основним позовом не надав доказів, що він не в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини від його доходу. 
Сума аліментів в розмірі 1000 грн. не забезпечує гармонійного розвитку дитини і в разі незадоволення зустрічного позову фактично весь тягар утримання дитини сторін покладається на позивача за зустрічним позовом.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає до задоволення, оскільки стягнення аліментів в 1/8 частину доходу не порушує права інших неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині часткового задоволення зустрічного позову, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.
Колегія  суддів з  врахуванням всіх  обставин справи,  наявних доказів  в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2019 року в частині часткового задоволення зустрічного позову скасувати і прийняти постанову, якою зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити та змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення слід залишити без змін.
Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, колегія суддів, -  
 
                                                      п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2019 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати і прийняти постанову.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року та стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1152 грн. 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                 

Судді: