Постанова
Іменем України
12 червня 2020 року
м. Київ
справа № 501/1377/16-ц
провадження № 61-19355св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Одесаобленерго», 
треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008», Міністерство енергетики та вугільної промисловості,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК «Одесаобленерго»), назву якого змінено на Акціонерне товариство «Одесаобленерго» (далі - АТ «Одесаобленерго»), Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» (далі - 
ОСББ «Укржилстрой-2008») про визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня                     2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» про зобов`язання відновити постачання електричної енергії, укласти угоду на постачання електричної енергії, встановити пристрої обліку, опломбувати їх та скласти відповідний акт виділено в самостійне провадження.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10 червня                          2016 року вказану цивільну справу передано на розгляд Малиновському районному суду міста Одеси.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири 
АДРЕСА_1 , проте ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» протиправно відмовляється укласти з нею договір постачання електричної енергії й вчинити відповідні супутні дії, а представники ОСББ «Укржилстрой-2008» у липні 2015 року протиправно відключили її квартиру від постачання електричної енергії, демонтувавши лічильник та вхідні запобіжники, не надавши пояснень та акта від ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» про відключення. 
Через відсутність електроенергії проживання в квартирі неможливе, тому вона вимушена винаймати квартиру, що призводить до матеріальних та моральних збитків.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: зобов`язати 
ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» відновити постачання електричної енергії до її квартири; зобов`язати ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» укласти з нею договір про користування електричною енергією квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати 
ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» встановити прилад обліку електричної енергії та опломбувати його, про що скласти відповідні акти. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 
2016 року (в складі судді Мурзенка М. В.) позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією квартири АДРЕСА_1 , встановити прилад обліку електричної енергії та опломбувати його. 
У задоволені інших позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» в дохід держави судовий збір у розмірі 367,46 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 183,74 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» неправомірно відмовило позивачу в укладенні договору про користування електричною енергією, оскільки саме воно має обов`язок щодо укладення такого договору, встановлення та опломбування приладу обліку електричної енергії. Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача скласти відповідний акт про опломбування є безпідставними, оскільки такий акт складається лише у випадку встановлення приладу обліку безпосередньо в квартирі споживача, в той час як обставини справи не свідчать про наявність такої можливості. Матеріалами справи не підтверджено, що припинення постачання електричної енергії в квартиру позивача здійснено відповідачем й, відповідно, останній не є особою, яка має відновити становище, що існувало до вчинення дій, які позивач розцінює як порушення свого права.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року 
(в складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Сегеди С. М.) рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що саме ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» як енергопостачальник має обов`язок щодо встановлення та опломбування приладу обліку електричної енергії, а також зобов`язане укласти з позивачем відповідний договір про користування електричною енергією, а відмова у вчиненні цих дій є неправомірною.
Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року (в складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.) ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 
2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вирішенні справи суди попередніх інстанцій не застосували нормативно-правовий акт, який підлягав до застосування, а саме Правила користування електричною енергією, затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 липня 1996 року № 28 (далі - Правила № 28), оскільки цей акт, в частині що регламентує особливості постачання електричної енергії для населених пунктів, поширюється на усіх споживачів без винятку (пункт 1.1. Правил № 28).
Апеляційний суд не перевірив, чи виконувались ОСОБА_1 необхідні технічні вимоги, якщо виконувались, то у якому обсязі та чи є вони достатніми для зобов`язання відповідача приєднати електроустановку позивача до електромережі. Отже, апеляційний суд, вирішуючи спір, дійшов  передчасного висновку, що ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» як енергопостачальник має обов`язок щодо встановлення та опломбування приладу обліку електричної енергії, не перевіривши, чи для укладення договору між енергопостачальником та побутовим споживачем останнім виконані технічні умови, передбачені пунктом 2 Правил споживання електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила № 1357), а також не перевіривши доводи відповідача про те, що його зобов`язання установити позивачу лічильник електроенергії та укласти відповідний договір поставить під загрозу надійність постачання електричної енергії іншим споживачам, оскільки енергетичне господарство не відповідає нормативно-технічним вимогам.
Постановою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2016 року в частині зобов`язання АТ «Одесаобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією квартири АДРЕСА_1 ; встановити прилад обліку електричної енергії та опломбувати його скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Одесаобленерго», треті особи: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, 
ОСББ «Укржилстрой-2008», в частині зобов`язання АТ «Одесаобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією квартири АДРЕСА_1 ; встановити прилад обліку електричної енергії та опломбувати його, відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , яка має намір самостійно без участі балансоутримувача будинку укласти договір про користування електричною енергією, не довела належними та допустимими доказами, що вона дотрималась передбачених нормами матеріального права умов, необхідних для укладення окремого договору, а саме: змінила схему електропостачання з метою приєднати належну їй електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, не має боргів за електричну енергію, технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка, належна їй, відповідає вимогам нормативно-технічних документів, а також створила технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, для виконання відключення та обмеження споживання.
Крім того, позивачем не надано підтвердження того, що технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана установка позивачки, відповідає вимогам нормативно-технічних документів та не буде створювати загрозу небезпеки для інших споживачів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що з 01 січня 2019 року набрали чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила № 312), тому апеляційний суд помилково застосував Правила № 1357 та Закон України «Про електроенергію», які втратили чинність на час вирішення справи апеляційним судом. Отже, апеляційним судом застосовано норми матеріального права, які втратили чинність.
Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами № 312 передбачено обов`язок відповідача встановити прилад обліку електричної енергії в квартирі позивача та укласти між цими особами договір на постачання електричної енергії, проте апеляційний суд на ці норми уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні позову.
Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про відновлення енергопостачання, укладення договору та встановлення відповідного лічильника, проте такі вимоги залишені без належного реагування.
Внаслідок неправомірних дій відповідача порушені права позивача та інших мешканців багатоквартирного будинку на 
АДРЕСА_2 , які не мають особистого рахунку, лічильники не опломбовані, розрахунки проводять з порушенням тарифів.
Доводи інших учасників справи
АТ «Одесаобленерго» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а також правильно вирішено заявлений у справі спір з урахуванням фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів. Крім того, 
АТ «Одесаобленерго» з 01 січня 2019 року втратило свій статус постачальника електричної енергії, зокрема анульовано ліцензію останнього на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом. 
ОСББ «Укржилстрой-2008» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач з 2014 року не сплачує за комунальні послуги, не виконує статут об`єднання, тому відключення її квартири від електроенергії відбулося відповідно до рішення загальних зборів будинку.
Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27  листопада 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
17 грудня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири 
АДРЕСА_1 .
Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 є ОСББ «Укржилстрой-2008», між яким та ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії 
від 11 квітня 2011 року, предметом якого є постачання електричної енергії у зазначений будинок.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 серпня 
2016 року у справі № 501/5315/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Укржилстрой-2008» заборгованість за комунальні послуги у розмірі 27 536,42 грн.
Під час розгляду справи № 501/5315/15-ц встановлено, що   ОСОБА_1 користується комунальними послугами, в тому числі електричною енергією, але не оплачує їх, має заборгованість у сумі 27 536,42 грн.   ОСОБА_1 
07 жовтня 2015 рокунаправлено лист (повідомлення), в якому вказано про наявність боргу та застереження про відключення від електромережі та мережі опалення до повної виплати заборгованості. На засіданні правління ОСББ «Укржилстрой-2008» 18 листопада 2015 року прийнято рішення відключити квартиру АДРЕСА_1 від мережі електроенергії шляхом зняття електролічильника. Актами ОСББ «Укржилстрой-2008» від 20 листопада 
2015 року зафіксовано факт зняття електролічильника і передання даного лічильника на зберігання.
Суди також встановили, що ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» з пропозицією укласти договір про постачання електричної енергії у належну їй квартиру, що підтверджується копією її заяв від 14 грудня 2015 року, від 29 січня 2016 року, проте відповідач їй відмовив, що підтверджується копіями листів від 28 грудня 2015 року та 15 лютого 
2016 року.
ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» 08 травня 2018 року змінило назву на 
АТ «Одесаобленерго».
Договірні відносини з приводу постачання або користування електроенергією між ОСОБА_1 та ОСББ «Укржилстрой-2008» відсутні.
Встановлено, що ОСОБА_1 не дотримано встановленої законом процедури для укладення окремого договору про користування електроенергією.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальний порядок укладання, зміни і розірвання договору регулюється главою 53 ЦК України.
Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642-643 ЦК України.
Згідно зі статтею 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Спірні відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та відносини з приводу її споживання регулювалися Законом 
України «Про електроенергетику» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами № 28 ((в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Положення Закону України «Про електроенергетику» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачають, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері електроенергетики здійснюються виключно на договірних засадах й визначають права та обов`язки споживача та виконавця вказаних послуг.
Пунктом 3 Правил № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.
Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.
Відповідно до пункту 4 Правил № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у договорі обов`язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача.
Споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає споживачеві обґрунтовану письмову відповідь.
Форма та зміст (умови) типового договору затверджені як додаток до Правил № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Вищевикладене вказує на те, що обов`язок споживача укласти договір на надання послуг з електропостачання відповідає зустрічному обов`язку виконавця (постачальника електричної енергії) підготувати та укласти зі споживачем договір на надання послуг з електропостачання визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відмова постачальника послуг від розробки проекту договору та його укладення в такому разі суперечила вимогам частини третьої статті 6 та статтям 627, 630 ЦК України, статті 26 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов`язано зі специфікою предмету договору та обумовлює спеціальний порядок його укладання. Особливістю договору електропостачання є покладення на споживача додаткових обов`язків, які пов`язані з необхідністю дотримуватись передбаченого договором режиму споживання електроенергії; забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичних мереж та справність приладів і устаткування, що використовуються у процесі споживання електричної енергії.
Відповідно до пункту 12.5 Правил № 28 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту споживач населеного пункту або фізична особа, електроустановки якої приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту, для користування електричною енергією має право: змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації.
Відповідно до пункту 12.6 Правил № 28 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про користування електричною енергією на території населеного пункту може бути укладений у разі виконання таких умов: особа, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, та населений пункт не мають боргів за електричну енергію перед населеним пунктом та постачальником електричної енергії відповідно; технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, яка має намір набути статусу споживача на території населеного пункту, відповідає вимогам нормативно-технічних документів; особою, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, створені технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника  електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що       ОСОБА_1 , яка має намір укласти самостійно без участі посередника - ОСББ «Укржилстрой-2008», договір про користування електричною енергією, дотримався передбачених пунктами 12.5, 12.6 Правил № 28 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) умов, які є необхідними для укладення окремого договору, зокрема змінила схему електропостачання з метою приєднати належну їй електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, не надала ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» відомості про те, що технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка, належна їй, відповідає вимогам нормативно-технічних документів, а також про те, що, вона створила технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, для виконання відключення та обмеження споживання.
Для укладення договору між енергопостачальником і споживачем останній зобов`язаний був виконати технічні умови, які відповідно до пункту 2 Правил № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є документом, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Надання технічних умов є платною послугою. Для кожного споживача повинні бути встановлені прилади обліку, які відповідно до вимог пункту 8 Правил № 1357 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мають бути придбані, встановлені, підключені енергопостачальником, а їх вартість та вартість послуг з встановлення оплачена.
При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 заперечувала той факт, що саме на неї відповідач покладає обов`язок вчинити такі дії та надати відповідні документи.
Така позиція позивача стала підставою для відмови їй ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» в укладенні договору про постачання електричної енергії, який відповідає типовому договору.
Отже, оскільки ОСОБА_1 не виконала необхідні технічні вимоги, що мають передувати укладенню договору на постачання електроенергії, то її позов не може бути задоволений.
На підставі викладеного апеляційний суд, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції відповідно до норм матеріального права, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , яка мала намір самостійно без участі балансоутримувача будинку укласти договір про користування електричною енергією, не довела належними та допустимими доказами, що вона дотрималась передбачених нормами матеріального права умов, необхідних для укладення окремого договору, а саме: змінила схему електропостачання з метою приєднати належну їй електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, не має боргів за електричну енергію, технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка, належна їй, відповідає вимогам нормативно-технічних документів, а також створила технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, для виконання відключення та обмеження споживання.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що з 01 січня 2019 року набрали чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» та Правила Правила № 312, тому апеляційний суд помилково застосував Правила № 1357 та Закон України «Про електроенергію», які втратили чинність на час вирішення справи апеляційним судом, оскільки апеляційним судом правильно застосовано норми права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зокрема на час відмови відповідача в укладенні договору на постачання електроенергії та встановленні приладу обліку електричної енергії.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.
При цьому,  ОСОБА_1 не позбавлена у подальшому захистити свої порушені права у спосіб передбачений чинним законодавством.
Так, на час перегляду справи Верховним Судом відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам, регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами № 312.
Відповідно до пункту 1.2.8 Правил № 312 постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору.
Згідно з пунктами 2.1.2, 2.1.4 Правил № 312 оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою договору.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з пунктом 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 
2018 року № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Отже, ці та інші умови, які необхідні для укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, регулюються вищезазначеними нормами законодавства, що не були чинними на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, тому апеляційним судом вірно розглянуто вказаний спір.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного            суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
                                                                                                І. В. Литвиненко