ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 396/1852/19
провадження № 22-ц/4809/426/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Ганнівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, 
Центр надання адміністративних послуг Новоукраїнської районної державної 
адміністрації,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області (суддя Русіна А. А.) від 21 листопада 2019 року, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Гольфіндер С. К., звернувся до суду з позовом до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської районної державної адміністрації у якому просив:

1.визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та поновити пропущений процесуальний строк;
2.визнати дії Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо прийняття рішення № 439 від 24 травня 2019 року і рішення № 327 від 30 жовтня 2018 року протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення таких дій;
3.визнати протиправним та скасувати рішення сімнадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 439 від 24 травня 2019 року в частині: «з метою збереження та недопущення розорювання існуючих площ пасовищ та подальшого розвитку на території громади розведення ВХР та інших травоїдних тварин, так як заявлена земельна ділянка є пасовищем»;
4.визнати протиправним та скасувати рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 327 від 30 жовтня 2018 року в частині: «у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок по Григорівському старостинському округу», якими позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель комунальної власності на території Григорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (за межами с. Григорівка), на території Ганнівської об`єднаної територіальної громади Кіровоградської області»;
5.визнати противоправним та скасувати рішення шостої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради № 210 від 29 березня 2018 року в частині: «затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (код класифікації видів цільового призначення земель А.01.03) на території Григорівської сільської ради (за межами с. Григорівка) Новоукраїнського району Кіровоградської області» та в частині «передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891) цільове призначення (код 01.03) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Григорівської сільської ради (за межами с. Григорівка) Новоукраїнського району Кіровоградської області»;
6.визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської райдержадміністрації № 26715143 від 14 червня 2018 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 у Кіровоградській області, Новоукраїнського району. Григорівської сільської ради, права власності на земельну ділянку площею 2 га за місцем розташування Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Григорівська сільська рада (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891);
7.скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891) площею 2 га за місцем розташування Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Григорівська сільська рада за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
8.зобов`язати Ганнівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вказані дії та рішення Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області є протиправними. Земельна ділянка, яку позивач мав намір отримати для ведення особистого селянського господарства, та яка зарезервована тільки для учасників АТО, була передана у власність громадянці ОСОБА_2 , котра учасником АТО не являється. Рішення Ганнівської сільської ради про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не містить підстав передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Гольфіндер С. К., до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської районної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку та зобов`язання прийняти рішення повернуто позивачу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 188 ЦПК України позивач порушив правила об`єднання позовних вимог так, як його вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, оскільки інше не встановлено законом.
       
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення.

Позивач вважає хибним висновок суду про об`єднання в позовній заяві вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Він стверджує, що між ним і відповідачами виник спір про право власності на нерухоме майно, що виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративної юрисдикції. Крім того, суд не звернув увагу, що згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ним, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Позивач додатково повідомив апеляційний суд про наявність ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року в справі ЄУН 340/2038/19, якою йому повернуто аналогічну позовну заяву з підстав недопустимості об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. 

Відповідачі не скористалися своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться. 

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
       
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Проте, право на звернення до суду не є безумовним і абсолютним. 

Конституційний Суд України у рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з вимогами до Ганнівської сільської ради та Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської районної державної адміністрації в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 1 ЦПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, право на суд може бути реалізоване кожним, хто вважає, що його права, свободи чи інтереси порушені, не визнаються або оспорюються в порядку встановлено законом, зокрема, шляхом подання до суду належної юрисдикції заяви, яка відповідає вимогам закону. 

Можливість об`єднання і роз`єднання позовів передбачена ст. 188 ЦПК України.

Так, згідно зі змістом ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька пов`язаних між собою вимог.

Проте, згідно з ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Прикладом того, коли закон допускає можливість об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, є абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України яким передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Наслідок порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 188 цього Кодексу, встановлений п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України – повернення заяви.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. 

Отже, в апеляційному порядку підлягає перевірці висновок суду першої інстанції про те, що частина вимог позивача підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а інша частина – в порядку адміністративного судочинства і можливість їх об`єднання законом не встановлена. 

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини другої ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Отже, судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями такого розмежування є: суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер матеріально-правових відносин між їх учасниками. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Вирішуючи питання розмежування юрисдикцій адміністративних і загальних судів, Велика Палата Верховного Суду сформувала правову позицію, яка викладена у постанові від 20 вересня 2018 року по справі ЄУН 126/1373/17, яка надалі неодноразово була повторена ним в інших судових рішеннях. Її суть зводиться до того, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року по справі ЄУН 806/352/16, проаналізувавши положення статей 17, 122 – 124, 186-1 ЗК України дійшла висновку, що «Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновок у справі, що розглядається, предметом якої є рішення засідання комісії Чуднівської РДА від 4 листопада 2015 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду на території Сільради, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Крім того, слід зазначити, що надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою».

З матеріалів справи вбачається, що позивач раніше звертався до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської РДА (тобто, до тих самих відповідачів, що і в справі, яка переглядається апеляційним судом) з такими вимогами:
1. поновити пропущений строк;
2. визнати дії Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо прийняття рішення № 439 від 24 травня 2019 року та рішення № 327 від 30 жовтня 2018 року протиправними та зобов' язати- утриматися від вчинення таких дій;
3. визнати протиправним та скасувати рішення сімнадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 439- від 24 травня 2019 року в частині «з метою збереження та недопущення розорювання існуючих площ пасовищ та подальшого розвитку на території громади розведення ВХР та інших травоїдних тварин, так як заявлена земельна ділянка є пасовищем»;
4. визнати протиправним та скасувати рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 327 від 30 жовтня 2018 року в частині «у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок по Григорівському старостинському округу», якими позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів;
5. визнати противоправним та скасувати рішення третьої сесії, восьмого скликання № 89 від 03 жовтня 2017 року в частині «Надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель комунальної власності на території Григорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровогрдаської області (за межами с. Григорівка), на території Ганнівської об`єднаної територіальної громади Кіровоградської області»;
6. визнати протиправним та скасувати рішення шостої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради № 210 від 29 березня 2018 року в частині «затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (код класифікації видів цільового призначення земель А.О 1.03) на території Григорівської сільської ради (за межами с. Григорівка) Новоукраїнського району Кіровоградської області» та в частині «передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891) цільове призначення (код 01.03) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Григорівської сільської ради (за межами с. Григорівка) Новоукраїнського району Кіровоградської області»;
7. визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію Центру надання адміністративних послуг Новоукраїнської райдержадміністрації №26715143 від 14.06.2018 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 у Кіровоградській області, Новоукраїнського району, Григорівської сільської ради, права власності на земельну ділянку площею 2 га за місцем розташування Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Григорівська сільська рада (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891;
8. скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3524080700:02:000:0891) площею 2 га за місцем розташування Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Григорівська сільська рада за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
9. зобов`язати Ганнівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів.

Його вимоги, висунуті в адміністративному позові та в цій справі майже збігаються. 

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі ЄУН 340/2038/19 позовну заяву повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням позивачем правил об`єднання вимог, які підлягають розгляду за правилами різних юрисдикцій. 

При цьому, адміністративний суд вказав, що вимоги позивача про зобов`язання Ганнівську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів та визнання протиправним і скасування рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 327 від 30 жовтня 2018 року в частині «у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок по Григорівському старостинському округу», якими позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Щодо інших вимог, то адміністративний суд вважав, що вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в оскаржуваній ухвалі теж вказав, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення одинадцятої сесії восьмого скликання Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 327 від 30 жовтня 2018 року в частині: «у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок по Григорівському старостинському округу», якими позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га згідно поданих графічних матеріалів, а також про зобов`язання Ганнівської сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок Новоукраїнського районного суду відповідає вимогам статей 12, 122 – 124, 186-1 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також правовій позиції ВП ВС викладеній у раніше згаданій постанові від 30 січня 2020 року по справі ЄУН 806/352/16. Крім того, він узгоджується з ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року по справі ЄУН 340/2038/19. 

Натомість висновок Новоукрїнського районного суду про те, що в порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду вимоги позивача про визнання протиправними дій Ганнівською сільської ради та її рішення від 29 березня 2018 року № 210, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства та передано їй у власність земельну ділянку не відповідає вимогам закону так, як це є спір про право цивільне, незважаючи на те, що у ньому бере участь суб`єкт публічного права, адже спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права.

Дійшовши висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду вимоги позивача про визнання протиправними дій Ганнівською сільської ради та її рішення від 24 травня 2019 року № 439 в порядку адміністративного судочинства Новоукрїнський районний суду Кіровоградської області не врахував, що ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року позивачу відмовлено у доступі до адміністративного суду через непідвідомчість спору цьому суду та порушення правил об`єднання вимог. Ця ухвала набрала законної сили. 

Отже, відмова з цих самих підстав у прийнятті заяви Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області матиме наслідком порушення ст. 6 Конвенції, про що апеляційний суд зазначав раніше.

Щодо висновків місцевого загального суду про те, що решта позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то вони фактично позивачем не оспорюються, а апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що вони не відповідають нормам процесуального і матеріального права. 

Таким чином, незважаючи на те, що Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області припустився помилок при визначенні юрисдикційної належності ряду вимог позивача, які стосуються рішень Ганнівської сільської ради від 29 березня 2018 року № 210 та від 24 травня 2019 року № 439, він правильно визначив, що вимоги позивача які стосуються рішення Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року № 327 та зобов`язання її вчинити дії підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, загальний висновок суду про те, що позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, а саме заборону, встановлену ч. 4 ст. 188 ЦПК України, є правильним, тому суд обґрунтовано, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повернув позовну заяву позивачу. Допущені судом першої інстанції помилки на правильність оскаржуваної ухвали в цілому не вплинули.

При цьому апеляційний суд звертає уваги на те, що позивач не позбавлений права повторного звернення як до загального, так і до адміністративного суду з відповідними вимогами.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність оскаржуваного судового рішення. 

Апеляційний суд вважає, що передбачених ст. 379 ЦПК України підстав для скасування ухвали Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року відсутні. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2019 року без змін.

     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13 березня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко