ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2020 року 
Київ
справа №400/249/19
адміністративне провадження №К/9901/30295/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,
суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №400/249/19 
за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області та Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року, прийняте у складі головуючого судді Мороза А.О., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, ухвалену у складі головуючого судді Бойка А.В., суддів Федусика А.Г., Шевчук   О.А.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС, відповідач-1), Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач-2) та Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - Баштанська ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області) з вимогами:
1.1. визнати протиправним і скасувати наказ ДФС від 17 грудня 2018 року №2463-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
1.2. визнати протиправним і скасувати наказ Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 26 грудня 2018 року № 66-о «Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 року № 2463-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
1.3. визнати протиправним і скасувати наказ ДФС від 12 вересня 2018 року №2008 «Про оголошення конкурсу» у частині оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади категорії «Б» - начальника Казанківської державної податкової інспекції Баштанського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області;
1.4. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області з 26 грудня 2018 року;
1.5. зобов`язати Головне управління ДФС у Миколаївській області запропонувати ОСОБА_1 для переведення на посаду начальника новоствореної Казанківської державної податкової інспекції Баштанського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області;
1.6. стягнути з Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її було незаконно звільнено з державної служби, адже після попередження про скорочення її посади відповідач не вжив необхідних заходів для її переведення на рівнозначну посаду, хоча відповідні вакансії в Головному управління ДФС у Миколаївській області були.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Судами попередні інстанцій установлено, що ОСОБА_1 з 1994 року і по день звільнення працювала на різних посадах в органах податкової служби, а з 30  листопада 2015 року по день звільнення позивачка обіймала посаду заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області.
4. 28 березня 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», якою Баштанську ОДПІ ГУ ДФС вирішено реорганізувати шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Миколаївській області.
5. 12 вересня 2018 року ОСОБА_1 було попереджено про реорганізацію Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, скорочення штату (чисельності) працівників та одночасно запропоновано їй обійняти вакантну посаду старшого державного ревізора-інспектора Відділу адміністрування податків і зборів із фізичних осіб Баштанського управління ГУ ДФС у Миколаївській області.
6. Обійняти запропоновану посаду позивачка відмовилася.
7. Водночас суди попередніх інстанцій установили, що наказом ГУ ДФС у Миколаївській області від 12 вересня 2018 року №2008 був оголошений конкурс на зайняття вакантних посад у структурних підрозділах ГУ ДФС у Миколаївській області , у тому числі й на посаду начальника Казанківської ДПІ Баштанського управління ГУ ДФС у Миколаївській області.
8. 08 листопада 2018 року позивачці повторно запропоновано для переведення ряд вакантних посад головних державних інспекторів, головних (старших) державних ревізор-інспекторів у різних відділах ГУ ДФС у Миколаївській області, від яких вона також відмовилася.
9. Наказом ДФС України від 17 грудня 2018 року № 2463-о позивачка була звільнена з посади заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40  Кодексу законів про працю України.
10. Наказом голови комісії з реорганізації Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 26 грудня 2018 року № 66-о «Про оголошення наказу ДФС України від 17  грудня 2018 року №2463-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачці оголошено наказ ДФС України про її звільнення та встановлена дата фактичного звільнення - 26  грудня 2018 року.
11. Не погоджуючись з наказами про звільнення, позивачка звернулася до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
12. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, адміністративний позов задоволено частково:
12.1.   визнано протиправним і скасовано наказ ДФС від 17 грудня 2018 року №   2463-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
12.2.   визнано протиправним і скасовано наказ Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 26 грудня 2018 року № 66-о «Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 року № 2463-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
12.3.   поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області з 26 грудня 2018 року;
12.4.   стягнуто з Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26   грудня 2018  року до 20 травня 2019 року в сумі 27133,81 грн, без урахування заробітної плати за один місяць в сумі 5874,33 грн;
12.5.   стягнуто з Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 5874,33 грн і звернуто в цій частині рішення до негайного виконання.
12.6.   У задоволенні інших вимог відмовлено.
13. Частково задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що звільнення позивачки є незаконним, адже внаслідок реорганізації Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області посада позивачки скорочена не була, у зв`язку з чим не було підстав для припинення відносин публічної служби.
14. Як установили суди попередніх інстанцій, унаслідок реформування територіальних органів ДФС України була змінена лише внутрішня організаційна структура ГУ ДФС у Миколаївській області, зокрема Баштанська ОДПІ втратила статус юридичної особи та була приєднана до ГУ ДФС у Миколаївській області як структурний підрозділ, у складі якого утворена Казанківська ДПІ, на яку покладену ті ж самі функції, що і на Казанківське відділення Баштанської ОДПІ.
15. Суди попередніх інстанцій зазначили, що саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
16. У касаційній скарзі відповідач-2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
17. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач-2 зазначив, що внаслідок організаційно-штатних змін у Баштанській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, викликаних її приєднанням у статусі структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Миколаївській області, посада позивачки скорочувалася, у зв`язку з чим їй двічі пропонувалася інша робота, що повністю відповідала її кваліфікації.
18. Відповідач-2 доводить, що оскільки позивачка від запропонованих посад відмовилася, він мав законні підстави для її звільнення, визначені у Законі України «Про державну службу» та в Кодексі законів про працю України.
19. Інші учасники справи правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
20. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур   О.В., Уханенку С.А.
21. Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
22. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
23. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15  січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
24. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року №   460-IX.
25. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
27. Порядок проходження державної служби, а також підстави для її припинення врегульовано Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015  року (далі - Закон №889-VIII).
28. Відповідно до частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
29. Частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
30. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
31. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
32. Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
33. За правилами частин першої-третьої статті 49- 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
34. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
35. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
VI. Позиція Верховного Суду
36. Умовою припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України) є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує, або для цього об`єктивно немає можливості.
37. Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
38. Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України  від 28  березня 2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», наказів ДФС від 10 травня 2018 року № 292 та від 12 липня 2018 року №445 Баштанська ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області не ліквідовувалася, а реорганізовувалася шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Миколаївській області.
39. Як установили суди попередніх інстанцій, унаслідок організаційних змін у Головному управління ДФС у Миколаївській області та в підпорядкованих йому податкових інспекціях, Баштанська ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області втратила статус юридичної особи та була приєднана до ГУ ДФС в Миколаївській області як структурний підрозділ (на правах управління), у складі якого була утворена Казанківська ДПІ (на правах відділення), де збереглася рівнозначна посада - начальник Казанківської ДПІ Баштинского управління Головного управління ДФС у Миколаївській області.
40. Отже, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що реорганізація Баштанської ОДПІ шляхом її приєднання до Головного управління ДФС у Миколаївській області на правах управління не змінює статусу новоутвореної Казанківської ДПІ Баштинского управління Головного управління ДФС у Миколаївській області порівняно з Казанківським відділенням Баштанської ОДПІ.
41. Нормативне тлумачення частин першої та третьої статті 87 Закону №889-VIII, частин першої та третьої статті 49- 2 КЗпП України дає підстави для висновку, що суб`єкт призначення одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією державного органу зобов`язаний запропонувати державному службовцеві всі наявні вакантні посади, які він може обіймати, відповідно до своєї кваліфікації.
42. Ураховуючи, що обов`язок щодо працевлаштування державного службовця покладається на суб`єкт призначення із дня попередження про вивільнення до дня звільнення, за змістом частини третьої статті 49- 2 КЗпП України, суб`єкт призначення є таким, що виконав цей обов`язок, якщо державному службовцеві були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом цього періоду, і які були наявні на день звільнення.
43. Як установили суди попередніх інстанцій, посада начальника Казанківської ДПІ Баштинского управління Головного управління ДФС у Миколаївській області позивачці не пропонувалася.
44. За таких обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у спірних правовідносинах порушень із боку відповідачів щодо установленої законом процедури звільнення позивачки.
45. Звільнення державного службовця з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав державного службовця.
46. З огляду на викладене Суд уважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог у частині скасування наказів про звільнення і поновлення позивачки на посаді.
47. При прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
48. Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
49. Таким чином, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.
50. Положеннями частини першої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
51. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
52. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08   лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
53. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.
VII. Судові витрати
54. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
55. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
56. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.
57. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019  року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в справі №400/249/19 залишити без змін.
58. Судові витрати не розподіляються. 
59. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко