Ухвала
Іменем України
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 159/1954/13-ц
провадження № 61-4606ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                      Курило В. П. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада             2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 лютого                       2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Світлани Валеріївни від 14 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження,
 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - Наумчук Світлани Валеріївни про відкриття виконавчого провадження від               14 серпня 2019 року. 
Скарга мотивована тим, що 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59801842 від                    14 серпня 2019 року з виконання виконавчого листа у справі № 159/1954/13, який видано 12 липня 2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області. Увиконавчому листі допущено помилку, а саме -неправильно зазначено форму судочинства (адміністративназамість цивільної), тому вказаний виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із цим, державний виконавець не мала права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі такого виконавчого листа. Крім того, у процесі примусового виконання було звернуто стягнення на майно, передане боржником у заставу, а саме - автомобіль. Кошти, одержані від реалізації заставного майна в розмірі 15 731,82 грн, були направлені на задоволення вимог стягувача. Згідно з меморіальним ордером  № 49383241 від 13 січня 2014 року боржником ОСОБА_2 було сплачено банку 10 731,82 грн, а згідно з меморіальним ордером № 49411328 від 14 січня 2014 року - ще                        5 000 грн боргу, однак сплачена сума 15 731,82 грн не була врахована і залишок боргу збільшено штучно.
У зв`язку з наведеним, просила скаргу задовольнити.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від                        28 листопада 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що неправильне зазначення у виконавчому листі виду судочинства із зазначенням всіх необхідних реквізитів разоміз зазначенням у ньому тих даних, які вимагаються законом, не могло стати перешкодою для прийняття виконавчого листа до виконання 14 серпня 2019 року і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року ухвалу  Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада                       2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою, відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням вимог процесуального права, а підстави для її скасування - відсутні.
06 березня 2020 року  ОСОБА_1  надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргуна ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року.
 
В касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваних судових рішень вбачається, що 30 квітня 2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у справі № 159/1954/13-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким позов задоволено у повному обсязі. 
Рішення суду набрало законної сили.
За заявою стягувача АТ «Ощадбанк» Ковельським міськрайонним судом Волинської області 12 липня 2013 року видано виконавчий лист у справі                     № 159/1954/13-ц.
13 липня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк добровільно виконати рішення до               09 серпня 2013 року.
02 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
13 січня 2014 року винесено постанову про розшук майна боржника та зупинено виконавче провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті                     38 Закону України «Про виконавче провадження».
23 січня 2015 року дане виконавче провадження завершено на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
20 квітня 2015 року до Ковельського МР ВДВС ГТУЮ у Волинській області стягувачем повторно пред`явлено до виконання виконавчий документ та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
22 квітня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону із зазначенням залишку боргу та строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання до 22 квітня 2022 року.
19 липня 2019 року Волинським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду від 30 квітня 2013 року на залишок боргу у сумі 95 939,79 грн.
14 серпня 2019 року головним державним виконавцем Ковельського                          МР ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук С. В. відкрито виконавче провадження № 59801840.
Копію зазначеної постанови головним державним виконавцем Наумчук С. В.  14 серпня 2019 року направлено  ОСОБА_1 .
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції,  чинній станом на дату винесення оскаржуваної постанови), у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 
 
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 
 
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 
 
3) боржника визнано банкрутом;                   
 
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 
 
5) юридичну особу - боржника припинено; 
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;                             
 
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 
 
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
 
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 
 
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
 
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що неправильне зазначення у виконавчому листі виду судочинства із зазначенням всіх необхідних реквізитів разом із зазначенням у ньому тих даних, які вимагаються законом, не могло стати перешкодою для прийняття виконавчого листа до виконання 14 серпня 2019 року і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому дії державного виконавця щодо відкриття провадження вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Доводи заявника про штучне збільшення боргу за виконавчим листом в оскаржувані постанові є безпідставними та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень.
 
Наведені заявником у касаційній скарзі обставини для відводу судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області не вказують на наявність підстав для відводу, встановлених статтею 36 ЦПК України.
 
Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
                                                          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, на постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Світлани Валеріївни від 14 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	Є. В. Коротенко    А. Ю. Зайцев   В. П. Курило