Справа №210/7067/19 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.	
Номер провадження 33/816/194/20 	Суддя-доповідач Матус В. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю захисника Холодова С.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Холодова С.Е. на постанову судді Ковпаківського  районного суду  м. Суми від 27 лютого  2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ), 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді,  06 грудня 2019 року о 00 год. 25 хв. в м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Каховська, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом LAND ROVER Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя. Згідно протоколу медичного огляду № 3113 КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене  ч.1 ст. 130  КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі  захисник ОСОБА_1 - адвокат Холодов  С.Е.,  не погоджується з прийнятим судовим  рішенням,   посилаючись на упередженість суду при прийнятті рішення, просить скасувати  вказану постанову судді, а провадження у справі про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрити.
За змістом доводів апеляційної скарги вважає, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про розгляд справи, а також, не дивлячись на направлення до суду клопотання про відкладення  розгляду справи, у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , справу було  розглянуто без  участі останнього, чим було порушено  його право на захист.
Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури ОСОБА_1 було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи  під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1   у вчиненні правопорушення,  за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від  06 грудня 2019 року серії ДПР18 № 340814 ( а.с.1), який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає; висновком КП «Криворізький  психоневрологічний диспансер», щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3113 від 06.12.19 року, згідно якого, станом на 01 год. 11 хв. 06.12.2019 р. ОСОБА_1 перебував у стані острого алкогольного сп`яніння (а.с.2); відеозаписами, на яких, зокрема, зафіксовано проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння в медичному закладі ( а.с.9), а також іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.
Вище перелічені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості не має, в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо розгляду даної справи у відсутність ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної  відповідальності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, на зловживання своїм правом на участь у судовому засіданні та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про розгляд справи та викликався до суду, за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, однак поштові повідомлення поверталися без вручення (а.с. 20,27, 30), а він до судового засідання не з`являвся, поряд з цим його захисник від імені Луньова А. ОСОБА_2 подавав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 22,33), і коли черговий раз, а саме 27 лютого 2020 року, адвокат знову звернувся з клопотанням про відкладення справи, суддя обґрунтовано дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 .
Крім того, слід зазначити, що безпосередньо ОСОБА_1 , впродовж тривалого часу перебування справи в суді, розглядом справи не цікавився і з заявами про відкладення справи не звертався.   
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції,  що наведена поведінка ОСОБА_1 є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку розгляду справи з метою уникнення від відповідальності, а тому враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, які не передбачають обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч. 1 ст.130 КУпАП,  ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано визнав за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
При цьому, враховано й те, що в судовому засіданні 27 лютого 2020 року брав участь захисник Холодов С.Е., який представляв інтереси ОСОБА_1 , як особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому право на захист ОСОБА_1 порушено не було.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП,  характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду  м. Суми  від 27 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Холодова С.Е. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Матус В. В.