УХВАЛА

27 квітня 2020 року 

Київ
справа №620/2062/19
адміністративне провадження №К/9901/8441/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської   О.Р.,
суддів - Кашпур   О.В., Данилевич Н.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року в справі №620/2062/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Варвинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання неправомірним і скасування   наказу, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Варвинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - Варвинський РВ УМВС України в Чернігівській області), Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Варвинське ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області), у якому просив: 
- визнати неправомірним і скасувати наказ УМВС України в Чернігівській області від 18 червня 2019 року № 13 о/с;
- зобов`язати ГУНП в Чернігівській області згідно рапорту від 16 квітня 2019 року прийняти на вільну посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області;
- зарахувати час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року у вислугу років;
- зобов`язати МВС України профінансувати виплату коштів за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2018 року, компенсацію за невикористану відпустку з 07 листопада 2015 року із урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати, вихідну допомогу з 07 листопада 2015 року по день поновлення;
- виплатити кошти за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2018 року, компенсацію за невикористану відпустку з 07 листопада 2015 року з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати, вихідну допомогу з 07 листопада 2015 року по день поновлення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року в частині позовних вимог про визнання неправомірним і скасування наказу УМВС України в Чернігівській області від 18 червня 2019 року № 13 о/с, зобов`язання ГУНП в Чернігівській області прийняти на вільну посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області згідно рапорту від 16 квітня 2019 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і в цій частині прийнято нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову: 
- визнано протиправним і скасовано наказ УМВС України в Чернігівській області від 18 червня 2019 року № 13 о/с «По особовому складу»;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області з 19 червня 2019 року;
- стягнуто з Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2019 року по 06 лютого 2020 року в розмірі 24411,41 грн;
- зобов`язано ГУНП в Чернігівській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію»;
- в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року залишено без змін.
20 березня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ГУНП у Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року в справі №620/2062/19.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху: надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії ухвали для усунення недоліку касаційної скарги шляхом подання до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його  поновлення і надіслання належних доказів.
На виконання вимог ухвали Суду скаржником подано клопотання про: поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, долучивши до нього копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; відкриття касаційного провадження у справі, оскільки вона має значний суспільний інтерес та виняткове значення, а також перебуває на контролі у керівництва. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06   лютого 2020 року встановлено, що її прийнято у відкритому судовому засіданні, повний текст якої складено 14 лютого 2020 року. Тобто останнім днем строку на її касаційне оскарження є 16 березня 2020 року (15 березня 2020 року - вихідний день). Касаційну скаргу надіслано до Суду 20 березня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Із надісланої на виконання вимог Суду копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року отримано 19 лютого 2020 року.
Оскільки касаційну скаргу подано скаржником протягом тридцяти днів із дня вручення йому оскаржуваного судового рішення, Суд уважає, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: наказ про звільнення; зобов`язання прийняти на вільну посаду; зарахування часу вимушеного прогулу у вислугу років; зобов`язання профінансувати виплату коштів за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу; виплата коштів за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у Варвинському РВ УМВС України в Чернігівській області на посаді дільничого інспектора міліції, яка не відноситься до посад, що, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ. Ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на формування судової практики та не змінюють її.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1   частини шостої статті 12 КАС України, у поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд також ураховує позицію висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Керуючись статтями 12, 328, 329, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити цей строк.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року в справі №620/2062/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                     Н.А. Данилевич