Справа № 126/278/17
Провадження № 22-ц/801/1001/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2020 року	Справа № 126/278/17	м. Вінниця  	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року, постановлене у складі судді Рудь О. Г., в залі суду,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до того, що у 2015 році вони фактично припинили сімейні відносини і на даний час проживають окремо. Діти залишились проживати з матір`ю та перебувають на її утриманні. Вона займається їхнім вихованням та не працює у зв`язку з доглядом за дітьми до трьох років. На утримання дочок та на її утримання відповідач не надає жодної допомоги.
З огляду на викладене та з урахування заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а також вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину починаючи з 01 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і що в даному випадку стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, буде відповідати інтересам дітей та не буде порушувати інтересів сторін.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, самостійно змінивши заявлений позивачем розмір аліментів з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку
Також, скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону не надав оцінки поданим доказам на підтвердження виконання ним батьківських обов`язків по утриманню дітей.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та визначення їх розміру відповідає вищевказаним вимогам закону.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у відділі ДРАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2015 року.
Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданих 21 січня 2016 року відділом ДРАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. 
Відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Після розірвання шлюбу діти залишилися з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Джулинської сільської ради Бершадського району від 26 квітня 2017 року.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми та визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та орган опіки та піклування Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дітей, було визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю.
За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.
Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом частини першої статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (аналогічна норма закріплена у ч.2 ст. 150 СК України).
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України суд застосовує аналогію закону).
Згідно вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналіз положень ст. 182 СК України вказує на те, що суд вправі визначити аліменти у зменшеному розмірі лише у разі доведення відповідачем наступних фактів: стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків чи інших осіб які перебувають на його утриманні, і відповідно може надавати матеріальну допомогу, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.
Такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, забезпечує рівність прав дітей, батьком яких є ОСОБА_2 , на належний та достатній рівень розвитку та матеріального забезпечення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не правильно встановив фактичні обставини справи та не надав оцінку доводам відповідача, є безпідставними, оскільки в силу положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що діти проживають разом із матір`ю і тому у позивача відсутні законні підстави для отримання аліментів, оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року, визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 .
Отже, твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 неналежний позивач у справі, є безпідставними. Зміна позивачем місця проживання правового значення для вирішення цього спору не має.
Не заслуговують на увагу і аргументи ОСОБА_2 про відсутність предмету спору у справі з тих підстав, що він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки з матеріалів справи видно, що сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, а тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції самостійно змінив позовні вимоги і визначив розмір аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, замість заявлених позивачем аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд виходить з наступного.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, набув чинності 08 червня 2017 року, тобто після подання позову до суду. Про зворотню дію зазначеного Закону в ньому не вказано.
Отже, за період з 01 лютого 2017 року по 07 червня 2017 року з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд першої інстанції вищевказаної вимоги закону не врахував, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, рішення суду інстанції в частині визначення мінімальної межі аліментів за період з 01 лютого 2017 року по 07 червня 2017 року підлягає зміні, в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року змінити, вказавши в резолютивній частині, що за період з 01 лютого 2017 року по 07 червня 2017 року розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В іншій частині рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                          В.В. Оніщук

Судді:                                                       С.К. Медвецький

                                                                В.П. Рибчинський