ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/928/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/278/20 Категорія: на ухвалу 	Черненко В.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        09 червня 2020 року :         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 березня 2020 року, постановленої під головуванням судді Черненка В.О., у справі за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради до Фермерського господарства (ФГ) «Ромашка Плюс», третя особа: ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

                                        в с т а н о в и в :

       У березні 2020 року заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради, звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, у якому вказав на те, що відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснює представництво інтересів держави. 
Позов обґрунтовано тим, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 18.11.2019.
Встановлено, що ОСОБА_1 , будучи працівником ФГ «Ромашка Плюс» 07 квітня 2016 року близько 20:00 год., керуючи трактором «Т-150 К», що належить ФГ «Ромашка Плюс» з приєднаною дисковою бороною до нього, порушив правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddі». Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «Volkswagen Caddі», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.
Потерпілі від ДТП пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_3 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень були госпіталізовані та проходили лікування у КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради».
Загальні витрати КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» на лікування потерпілих склали 14154,92 грн. 
Засновником КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» є Черкаська обласна рада, яка в установленому законом порядку представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області та здійснює управління суб`єктом комунальної власності (пункти 30, 61, 62 Статуту КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», затвердженого розпорядженням Черкаської обласної ради від 03.01.2019).
Таким чином, лікуванням потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», державі в особі Черкаської обласної ради, як органу, який є засновником та за яким закріплено функції управління медичного закладу, було завдано шкоду на суму 14154,92 грн., яка в добровільному порядку завдавачем шкоди не відшкодована.
На підставі наведеного заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури пред`явив позов в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради, яка із відповідним позовом до суду як під час судового розгляду кримінальної справи, так і в порядку цивільного судочинства не зверталась, заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди не вживала.
У позові прокурор просив стягнути з ФГ «Ромашка Плюс» на користь держави в особі Черкаської обласної ради, зарахувавши на розрахунковий рахунок загального фонду обласного бюджету Черкаської області кошти в сумі 14154,92 грн. 
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 23 березня 2020 року позовну заяву заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури повернуто у зв`язку з тим, що прокурор не довів підстави для представництва держави в даному випадку, оскільки позивач не підтвердив нездійснення Черкаською обласною радою захисту інтересів держави, що в свою чергу не відноситься до «виключних випадків» в розуміння ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
В апеляційній скарзі заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну та таку, що прийнята за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги повторюють твердження позовної заяви.
Додатково зазначено, що цивільний позов прокурора в інтересах КЗ «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» в межах кримінального провадження залишено судом без розгляду з наданням права на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства.
Повноваження на представництво інтересів держави прокурор обґрунтовує тим, що Черкаська обласна рада не вживала заходів щодо стягнення суми шкоди. З позовом в інтересах «Черкаської обласної дитячої лікарні Черкаської обласної ради» не зверталась та не планувала звертатись, про що повідомила листом від 12.03.2020 Городищенський відділ Смілянської місцевої прокуратури. Зазначене свідчить про неналежне виконання покладених на Черкаську обласну раду обов`язків в частині забезпечення відшкодування витрат на лікування.
Інтереси держави порушуються у зв`язку з тим, що несплата відповідачем завданої злочином шкоди приводить до ненадходження до районного бюджету на рахунок комунального підприємства коштів, що створює безпосередню загрозу економічним інтересам держави та є передумовою неможливості фінансування запланованих заходів органу місцевого самоврядування та комунального закладу охорони здоров`я, направлених на забезпечення виконання функцій по наданню медичної допомоги дитячому населенню Черкаської області.
Судом першої інстанції помилково зазначено, що прокурором не доведено нездійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звертатись з таким позовом.
Бездіяльність вказаного органу доводиться відсутністю вчинення активних дій щодо стягнення коштів в судовому порядку, що підтверджується листом Черкаської обласної ради, який надійшов на запит Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури. 
Також у вказаних правовідносинах вбачається пасивна поведінка Черкаської обласної ради, яка, усвідомлюючи порушення інтересів територіальної громади та в держави в цілому, маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулась. Така поведінка вказує на наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави.
У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Ромашка Плюс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін, вважаючи, що апелянт в апеляційній скарзі не спростував висновків суду належними і допустимими доказами, а тому відсутні підстави для її задоволення, а ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи, є переконливими і не спростовані прокурором в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме ним, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Також прокурором не обґрунтовано підстави представництва, в інтересах якого у порядку ст. 56 ЦПК України може виступати прокурор.
Проте колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).
Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення ЄСПЛ суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Із матеріалів справи вбачається, що заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, належно обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав в чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
Так, прокурор вказав, що Черкаська обласна рада як орган, який є засновником та за яким закріплені функції управління КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради»та якій внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з ФГ «Ромашка Плюс», завдано шкоду в розмірі 14154,92 грн. Проте Черкаська обласна рада заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди не вживала, а спірні правовідносини пов`язані із місцевим бюджетом, тому прокурор може звернутись з таким позовом.
Також заявником вказано, що Черкаська обласна рада впродовж тривалого часу заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди не вживала і це також є порушенням інтересів держави внаслідок ненадходження таких коштів до обласного бюджету і підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді.
Такі доводи прокурора заслуговують на увагу, належним чином не досліджені судом першої інстанції, що призвело до передчасного постановлення ухвали про повернення позовної заяви саме із вказаних судом підстав.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43).
Враховуючи, що Черкаською обласною радою протягом тривалого часу не здійснювався захист інтересів громади, вказане є безумовною підставою для здійснення представництва інтересів держави прокурором.
Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, про те, що у даній справі прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки оскаржуваної ухвали про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим, ухвала підлягає до скасування на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява підписана заступником керівника Смілянської місцевої прокуратури, що зумовлює необхідність перевірки повноважень останнього при подачі позову на відповідність вимог ст. ст. 10, 11 Закону України «Про прокуратуру».
Суду першої інстанції слід врахувати позицію Верховного Суду у справі №819/478/17, адміністративне провадження №К/9901/55004/18, викладену в постанові від 27.05.2020.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури задовольнити.
Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 23 березня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Судді