П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/690/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6    квітня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 28.02.2018р., та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, надати довідку з помісячним розрахунком індексації.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Після звільнення з військової служби в запас він звернувся до військової частини із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення, проте відповіді йому надано не було. 
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2020р. позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 28.02.2018р.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 28.02.2018р. та надати йому довідку з помісячним розрахунком індексації за цей період.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин. Доводи військової частини про відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, суд відхилив оскільки відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, звільнений у запас з посади офіцера відділу організації зв`язку та інформаційних систем управління зв`язку та інформаційних систем штабу в/ч НОМЕР_1 , відповідно до ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я) та виключений зі списків особового складу частини згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.04.2018р. №76. 
Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 28.02.2018р.. 
26.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини щодо виплати йому індексації грошового забезпечення. Станом на 27.01.2020р. відповіді не отримав.
Позивач вважає, що таким чином в/ч НОМЕР_1 відмовила йому в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, що зумовило його звернутися до суду.
Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини щодо ненарахуванню та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період, з урахуванням підстав, за якими позивач звернувся в суд, колегія судів виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (надалі - Закон №1282).
Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період.
Що стосується посилань апелянта на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то судова колегія вважає такі посилання помилковими, оскільки у відповідності до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Апеляційний суд також вважає безпідставними посилання апелянта в підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, оскільки військова частина має діяти відповідно до чинного Закону № 1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативними документами.
У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Окрім того, аргументація апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду є помилковою, оскільки аналіз змісту ч.2 ст.233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
Судова колегія також вважає помилковими доводів апелянта про те, що в/ч НОМЕР_1 не є належним відповідачем по справі через те, що виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_2 .
Так, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В обґрунтованість заявленого клопотання в/ч НОМЕР_1 надала суду лише, лист т.в.о. начальника фінансово-економічного управління до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України вх.№39140 від 19.12.2019 з пропозицією виключити в/ч НОМЕР_1 з мережі розпорядників бюджетних коштів. Відповідного рішенням Командувача суду надано не було. Водночас, матеріали справи свідчать, що позивач у період з 1.01.2016р. по 28.02.2018р. проходив військову службу саме у в/ч НОМЕР_1 , правомірність дій якої і є предметом у даній справі.
Отже, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
З огляду на те, що в/ч НОМЕР_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, та враховуючи, що до цього моменту не здійснено сплати відстроченої суми, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача відстроченої суми судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2020р. – залишити без змін.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок її бюджетних асигнувань, на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача  UA9089 9998 03131 1125 60000 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1 261,2грн..
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                     О.В.Яковлєв