ПОСТАНОВА
Іменем України

19 травня 2020 року 
Київ
справа №803/3676/15
касаційне провадження №К/9901/27230/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 (судді: Каралюс В.М., Затолочний В.С., Матковська З.М.)  у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2015 № 004331701 про зменшення за червень 2015 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 10178 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5089 грн; зобов`язати Луцьку ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на його користь податку на додану вартість в сумі 10178 грн.

Обґрунтовуючи позов, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення вимог пункту 198.4 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України є необґрунтованими. Позивач надав до перевірки всі документи про купівлю дизельного пального у резидентів, проте контролюючий орган необґрунтовано зробив висновок про придбання пального в кількості 3865 л за кордоном. 

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 16.12.2015 адміністративний позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 02.10.2015 № 004331701 про зменшення за червень 2015 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 10178 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5089 грн та зобов`язав Луцьку ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача податку на додану вартість в сумі 10178 грн. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач включив до складу податкового кредиту за червень 2015 року сплачений податок на додану вартість в сумі 28687,18 грн за придбане на митній території дизельне пальне та в сумі 6895,82 грн за придбані автозапчастини, що підтверджено податковими накладними та додатком № 1 до акта перевірки. Наявність у позивача залишків пального на кінець звітного періоду також не свідчить про протиправність формування податкового кредиту, адже за законом нарахування податкового кредиту здійснюється у зв`язку з придбанням товару з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та незалежно від того, чи почали товари використовуватись в оподатковуваних операціях.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 27.10.2016 скасував постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 та відмовив у задоволенні позову повністю. 

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими висновки контролюючого органу про те, що позивач придбав за кордоном пальне в кількості 3865 л та у звітному періоді його не використав, однак фактично включив податок на додану вартість за цією операцією до складу податкового кредиту, що є порушенням пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України. Доводи позивача про те, що він не включав до складу податкового кредиту податок на додану вартість за операціями з придбання пального за кордоном не підтверджені доказами, оскільки пальне неможливо розподілити, його використання має послідовний характер по мірі заправки транспортного засобу. 

ФОП ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України. Наголошує на тому, що податковий кредит за червень 2015 року він сформував за оподатковуваними операціями під час здійснення основної діяльності - надання послуг з вантажних перевезень. Всі суми податку, які включені до податкового кредиту, відображені в податкових накладних та товарних накладних. Документальні докази придбання пального за кордоном та включення за цією операцією податку на додану вартість до податкового кредиту за червень 2015 року відсутні. Відповідно до вимог підпункту «а» пункту 198.1,  абзаців 1, 2  пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів з метою використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, тому скільки позивач використав та списав дизельного палива не має значення при оцінці правомірності формування податкового кредиту. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм закону - пунктів 198.1 та 198.3 статті 198 Податкового кодексу України та помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23.11.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від    03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 18.05.2020 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 19.05.2020.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить з такого.

Суди попередніх інстанцій установили такі обставини. 

Підставою для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2015 № 004331701 за червень 2015 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 10178 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5089 грн слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті від 18.09.2015 № 4047/17-03/ НОМЕР_1 документальної позапланової виїзної перевірки, про порушення вимог пункту 198.4 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України. 

Порушення цих норм закону полягало у тому, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту за червень 2016 року податок на додану вартість в сумі 10178 грн за операціями, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, а саме за операціями з придбання товарів, місце придбання яких розташоване не на митній території України, унаслідок чого позивач за червень 2016 року завищив бюджетне відшкодування на цю суму податку. 

Контролюючий орган вважає, що позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 10178 грн за операціями з придбання за кордоном товару - пального у кількості 3865 л. 

В обґрунтування висновку про формування позивачем податкового кредиту за червень 2015 року за операціями з придбання товару за межами митної території України контролюючий орган зазначає, що позивач, який здійснює діяльність автомобільного вантажного транспорту, надав шляхові листи, товарно-транспортні накладні, міжнародні товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, залишки товарно-матеріальних цінностей (пального), відомості в яких свідчать, що станом на 01.06.2015 залишки пального у позивача становили 12931,01 л та станом на 30.06.2015 - 6916,77 л. У перевіреному періоді позивач придбав пальне в кількості 11170 л та відніс податок на додану вартість за цими операціями до податкового кредиту за червень 2015 року. Згідно з наданими до перевірки документами позивач у червні 2015 року списав на використання 17184,24 л пального, з яких 13319,24 л пального, придбаного на митній території України, та 3865 л пального, придбаного за межами митної території України. При цьому контролюючий орган вважає, що позивач за червень 2015 року завищив податковий кредит за операціями з придбання пального за межами митної території України в кількості 3865 л в сумі 10178 грн, визначивши цю суму виходячи зі сплаченої у червні вартості пального 15,80 грн за 1 л,  придбаного в ТОВ Синергія 1999.

Позивач заперечує факт віднесення за червень 2016 року до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 10178 грн за операціями з придбання товару (пального) за межами митної території України і надав розрахунок сум податкового кредиту та бюджетного відшкодування за цей період (а.с. 58), згідно з яким до податкового кредиту та бюджетного відшкодування ним віднесено податок на додану вартість в загальній сумі 35583,00 грн, у тому числі в сумі 28687,18 грн за операціями з придбання у червні 2016 року пального у резидентів - ТОВ «Синергія», ПП «Укрпалетсистем» та ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» на території України, та в сумі 6895,82 грн за операціями з придбання інших товарів (автозапчастин). Серед таких операцій відсутні операції з придбання пального за кордоном. 

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з абзацом 4 пункту 198.3 статті 198 ПК право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198 ПК якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, платник податку на додану вартість має право віднести до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду податок на додану вартість, нарахований (сплачений) протягом такого періоду у зв`язку з придбанням товарів/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. При цьому право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого періоду. Суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, мають бути обов`язково підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи іншими документами, передбаченими у законі. Сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду та має дорівнювати сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг, та не перевищувати суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Відповідно до частини першої статті 138 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) (далі - КАС) предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Наявність чи відсутність певних обставин суди мали установити на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні статті 69 КАС та відповідають висунутим статтею 70 цього кодексу критеріям належності, допустимості та достовірності. 

З огляду на доводи сторін, якими вони обґрунтовують власні позиції, у цій справі суди мали установити, за якими саме господарськими операціями з придбання пального позивач сформував податковий кредит за червень 2015 року і чи увійшли до них операції з придбання пального за межами митної території України, якщо такі вчинялись. 

Суд першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів: податкових накладних, копії яких долучені до матеріалів справи: від 05.06.2015 № 76, від 09.06.2015 № 94, від 16.06.2015 № 296, від 19.06.2015 № 377, від 23.06.2015 № 452, від 27.06.2015 № 498, від 30.06.2015 № 4183, від 30.06.2015 № 55516, а також додатка № 1 до акта перевірки, в якому відображені оподатковані операції позивача з поставки товарів за червень 2015 року, за якими позивач сформував податковий кредит за цей період, достовірно установив, що позивач придбав пальне на митній території України у постачальників - резидентів ТОВ Синергія 1999, ПП «Укрпалетсистем» та ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та тільки за цими операціями за червень 2015 року сформував податковий кредит зі сплаченого в цьому періоді податку на додану вартість в загальній сумі 28687,18 грн, а також придбав інші товари (автозапчастини) та сформував за цими операціями податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 6895,82 грн. 

Отже, суд першої інстанції спростував висновок контролюючого органу, який не підтверджений належними та допустимими доказами, про те, шо позивач за червень 2015 року відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість за операціями з придбання пального за межами митої території України. 

Суд апеляційної інстанції безпідставно залишив поза увагою установлені судом першої інстанції на підставі досліджених доказів обставини щодо фактичних господарських операцій, за якими позивач сформував податковий кредит та заявив до бюджетного відшкодування податок на додану вартість, та необґрунтовано визнав правильним висновок контролюючого органу про формування позивачем таких показників за червень 2015 року за господарськими операціями з придбання пального за межами митної території України, який ґрунтується на припущеннях і не підтверджується доказами. 

Так, установлені контролюючим органом показники щодо загальної кількості на початок звітного періоду наявного у платника податку пального, який придбає пальне у різних постачальників, загальної кількості придбаного пального у такому звітному періоді та залишку пального на його кінець не свідчать про факт придбання пального за кордоном та факт формування платником податкового кредиту в цьому звітному періоді за такою операцією.  

Про формування платником податку за певний звітний період показників податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за певними господарськими операціями свідчать податкова звітність з цього податку та первинні документи, складені щодо господарських операцій. Платник податку самостійно формує показники податкового кредиту та бюджетного відшкодування в податковій декларації з податку на додану вартість та визначає у додатку 3 до податкової декларації (розрахунок бюджетного відшкодування) таблиці 2 розшифровку суми податку фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України та перелік таких постачальників. При цьому податковий кредит формується із нарахованих (сплачених) сум податку у зв`язку з придбанням товарів/послуг та має бути підтверджений зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи іншими передбаченими у законі документами, які у позивача наявні та копії яких були досліджені судом першої інстанції. Бюджетне відшкодування звітного (податкового) періоду формується із фактично сплачених покупцем у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг сум податку на додану вартість та у межах суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації. Така фактична сплата позивачем у червні 2016 року податку на додану вартість постачальникам пального - ТОВ Синергія 1999, ПП «Укрпалетсистем» та ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» зафіксована в акті перевірки і не заперечується контролюючим органом. 

Отже, суд апеляційної інстанції безпідставно установив факт формування позивачем за червень 2015 року податкового кредиту за операціями з придбання палива у кількості 3865 л за кордоном, посилаючись лише на висновок контролюючого органу, який ґрунтується на необґрунтованих припущеннях, суперечить установленим в акті перевірки на підставі звітності позивача обставинам щодо придбання позивачем у червні 2015 року пального у резидентів, та безпідставно зазначаючи, що позивач не довів суду того, що він не придбавав за кордоном це паливо. Предметом доказування у цій справі є не факт придбання пального позивачем за кордоном у певному звітному періоді, а саме формування позивачем податкового кредиту за такою операцією за червень 2015 року.  

При цьому відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС у справі про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це правило означає, що контролюючий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення, тому саме контролюючий орган мав доводити факт формування позивачем податкового кредиту за червень 2015 року за операціями з придбання товару за межами митної території України. Водночас якщо платник податків не згоден з доводами контролюючого органу, він може їх спростовувати. Це випливає зі змісту частини першої статті 71 цього Кодексу, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення, що позивач зробив. 

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про законність постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2015 № 0043311701, з огляду на що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції у зазначеній частині. 

Разом з цим, рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача податок на додану вартість у сумі 10178 грн підлягає залишенню без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: 

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; 

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; 

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.15 статті 200 ПК встановлено, що У разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. 

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, право на отримання позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість виникає після закінчення судового контролю над рішеннями податкового органу, ухваленими за результатами перевірки сум податку на додану вартість, заявлених до відшкодування, тобто після закінчення процедури судового (у даному випадку) оскарження.

Відповідно до статті 352 КАС (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX та яка виходячи з пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону має бути застосована судом касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 344, 349, 352, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2015 № 0043311701 та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 в цій частині.

В решті постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду