ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3525/20 Справа № 212/9937/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2020 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 212/9937/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 16 січня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
В  листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Позивач зауважував на тому, що висновком МСЕК від 12.10.2011 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 20 % з наступним переоглядом 01.10.2012 року, група інвалідності встановлена не була. Висновком МСЕК від 08.10.2012 року позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом 01.11.2014 року. Висновком МСЕК від 09.10.2014 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 20 % безстроково, група інвалідності встановлена не була.
Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 83 460 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв ОСОБА_3  просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач постійно відчуває дискомфорт через загальну слабкість, втому, постійно болі, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий сухий, приступоподібний кашель, періодичне затруднення дихання за типом задухи, важкість в грудях, підвищення артеріального тиску, головний біль, запаморочення, періодичний біль за грудиною у ділянці серця, слабкість в ногах, біль за ходом хребта, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах. Додаткові моральні страждання позивач відчуває у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань. 
Вважає, що судом першої інстанції, при визначенні розміру морального відшкодування не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача. Крім того не враховано практику Верховного Суду щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, так як судом першої інстанції не враховано, що відповідач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Кривбасзалізрудком» один рік, а останній час у шкідливих умовах праці працював у структурних підрозділах ВО «Кривбасруда», що позначилось на виникненні у позивача професійного захворювання які ліквідовані без правонаступника, а ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником частини ВО «Кривбасруда», до якої відійшли ліквідовані структурні підрозділи, тому відповідач не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на цьому підприємстві.
На думку відповідача, рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на доводах позивача. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК не може бути визнаним беззаперечним доказам заподіяння позивачеві моральних страждань.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, як необґрунтовану, на їх думку. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з 18.07.1979 року по 16.04.1983 року працював на посаді підземного прохідника шахти «Сєвєрна-Вентиляційна». З 19.04.1983 року по 22.04.1984 року працював підземним прохідником шахти ім. В.І.Леніна РУ ВО «Кривбасруда» та виконував роботи, які згідно з даними інформаційної довідки про умови праці відповідача, підготовленої ДЗ «Тернівська райСЕС м. Кривого Рогу» №2/2 – 1872 від 25.06.2011 року, характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію.
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу від 16.08.2011 р., позивачу встановлено діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) Легенева недостатність першого-другого ст.
Причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу пилу, концентрація якого перевищувала нормативи:  Пил з вмістом вільного SiO2 від 2 до 10% в концентрації: 12,8 мг/м3 - при ГДК – 4,0 мг/м3; Пил з вмістом вільного SiO2 від 10 до 70% в концентрації: 2,9- 9,8 мг/м3 – при ГДК – 2,0 мг/м3.
Відповідно до п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №13 від 06 вересня 2011 року Форми П-4, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку Керівництва ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення здорових та безпечних умов праці на робочому місці позивача.
Відповідно до висновку МСЕК від 12 жовтня 2011 року ОСОБА_1 первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ з 03 жовтня 2011 року по 01 листопада 2012 року.
Висновком МСЕК від 08 жовтня 2012 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2014 року.
Відповідно до висновку МСЕК від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ з 01 листопада 2014 року безстроково.
Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не може погодитись із розміром відшкодування моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 вересня 2011 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача з 18.07.1979 року по 16.04.1983 року на посаді підземного прохідника шахти «Сєвєрна-Вентиляційна», та з 19.04.1983 року по 22.04.1984 року підземним прохідником шахти ім. В.І. Леніна РУ ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», в умовах праці, які згідно з даними інформаційної довідки про його умови праці, підготовленої ДЗ «Тернівська райСЕС м. Кривого Рогу» №2/2 – 1872 від 25.06.2011, характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію. 
Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач не є правонаступником підприємств на яких працював позивач, а саме шахти «Сєвєрна-Вентиляційна» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на цьому підприємстві, колегія суддів, не бере їх до уваги, з огляду на наступне.
З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « Кривбасруда», на правах структурного підрозділу, входило Першотравневе рудоуправління.
З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління, як структурний підрозділ, ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423.
Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року  № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО « Кривбасруда » на правах новостворених структурних підрозділів входила шахта «Сєвєрна-Вентиляційна».
Пунктом 1 Наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року шахта «Сєвєрна-Вентиляційна», як структурні підрозділи, ліквідовані.
Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року  № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО «Кривбасруда»  на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Сєвєрна-Вентиляційна».
Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Сєвєрна-Вентиляційна», як структурний підрозділ, також була ліквідована.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263).
Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України  від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром».
Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248).
Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Однак, усі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, шахта «Сєвєрна-Вентиляційна», не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верпховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №215/1589/18.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,   що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань.
Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що позивач працював також і на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, що позначилось на виникненні у позивача професійного захворювання, оскільки, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці з 18.07.1979 року по 16.04.1983 року на посаді підземного прохідника шахти «Сєвєрна-Вентиляційна», та з 19.04.1983 року по 22.04.1984 року підземним прохідником шахти ім. В.І. Леніна РУ ВО «Кривбасруда», колегія суддів вважає, що позивач отримав професійні захворювання також і під час роботи на ПАТ «Кривбасзалізрудком», про що зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 вересня 2011 року, що є достатньою правовою підставою для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий сухий приступоподібний кашель, іноді кашель з виділенням слизового харкотиння у невеликий кількості, більше в ранковий час, періодичне затруднення дихання за типом задухи, важкість у грудях, підвищення артеріального тиску, головний біль, запаморочення, періодичний біль за грудиною у ділянці серця, підвищену втому, слабкість в ногах, біль за ходом хребта, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, отже, професійне захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов`язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.
Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та занижений. 
Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 20%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки його постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, частий сухий приступоподібний кашель, періодичне затруднення дихання за типом задухи, важкість у грудях, підвищення артеріального тиску, головний біль, запаморочення, періодичний біль за грудиною у ділянці серця, підвищену втому, слабкість в ногах, біль за ходом хребта, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, що потягло втрату працездатності вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 30 000 грн. до 50 000 грн.
В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року змінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 30 000 грн. до 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: