Постанова 
Іменем України                                       
20 травня 2020 року 
 
м. Київ
справа № 355/629/17
провадження № 61-40383св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник позивача - Литвиненко Олена Леонідівна,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області, у складі судді 
Лисюка О. Д., від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Савченка С. І., від 18 червня 2018 року.
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 березня 2011 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послугу ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого отримав кредитну картку «Універсальна». 
23 січня 2014 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Універсальна GOLD», відповідно до тарифів якої 
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору позичальник зобов`язався повернути банку кредит та проценти, проте в порушення умов договору свої зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 24 квітня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 53 622,28 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 429,74 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 42 662,91 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3 500 грн, а також штрафу: 500 грн (фіксована частина) та 2 529,63 грн (процентна складова).
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 53 622,28 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, вказані положення Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути застосовані до відносин, які склалися між позивачем та відповідачем, оскільки у договорі, укладеному сторонами, не передбачено платіжного ліміту. Також відсутні відомості про строк дії картки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Київської області від 08 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що районний суд правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року за №СП-2010-256, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи є складовою частиною кредитного договору, підписання яких особою, що приєднується, не потрібно, за умови, що саме ці Умови та правила і Тарифи були чинними на час укладання договору, тому такий договір є укладеним з моменту подання позичальником до банку підписаної власноруч анкети-заяви про приєднання. Заявник вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
16 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 355/629/17 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
31 березня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку та став його клієнтом.
Відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, вказана заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.
Згідно заяви відповідач виявив бажання та оформив на своє ім`я платіжну картку «Універсальна».
23 січня 2014 року ОСОБА_1 було переоформлено платіжну картку на престижну картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором 31 березня 2011 року станом на 24 квітня 2017 року становить 53 622,28 грн з яких: заборгованість за кредитом - 4 429,74 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 42 662,91 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3 500 грн, а також штрафу в розмірі 500 грн (фіксована частина) та штрафу в розмірі 2 529,63 грн (процентна складова).
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та 
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку                   АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 31 березня 2011 року процентна ставка не визначена.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання по сплаті коштів та не визначено розмір неустойки.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник), стягнути, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів та пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 березня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 31 грудня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку. 
Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим                   АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин  (31 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 травня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для інтересів фінансової установи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних умов кредитного договору.
Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України, 2004 року, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічна норма містилась й у частині шостій статті 81 у редакції ЦПК України, чинної на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнавались позичальником, а також з урахуванням того, шо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. 
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 березня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 
№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31 березня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, містить згоду відповідача на отримання кредитної картки «Універальна», але не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 4 429,74 грн.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на зазначене увагу не звернули та дійшли неправильного висновку у частині відмови у задоволенні позову про стягнення фактичної отриманої позичальником суми кредиту у розмірі 4 429,74 грн. 
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Верховний Суд, встановивши, що суди попередніх інстанцій, виходячи із встановлених обставин, неправильно застосували норми матеріального права, дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог про стягнення фактичної отриманої позичальником суми кредиту у розмірі 4 429,74 грн з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову.
Ураховуючи часткове задоволення касаційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову, апеляційної та касаційної скарг пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  
Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року у частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредиту у розмірі 4 429,74 грн скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2011 року у розмірі 
4 429 (чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн 74 коп. 
В іншій частині рішення Баришівського районного суду Київської області 
від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) грн 73 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  О. М. Осіян
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович