ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/3198/19
Провадження № 22-ц/4820/1056/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай), 
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у колективному сільськогосподарському підприємстві «Прогрес» с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району у розмірі середньої земельної частки (паю) по Великочернятинській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області із вільних земель в межах плану Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.
В обґрунтування вимог вказувала, що 15 березня 1987 року її було прийнято на роботу та в члени колгоспу «Прогрес» (реорганізовано в КСП «Прогрес») в якому працювала з 01 квітня 1987 року по 20 листопада 1995 року.
В 1995 році у КСП «Прогрес» розпочалось паювання землі та 28 грудня 1995 року на підставі рішення Великочернятинської сільської ради від 24 травня 1995 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю, до якого додано списки громадян-членів на отримання земельної частки (паю). Зазначає, що її помилково не було включено до списку громадян КСП «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акта на право колективної власності на землю. На думку позивача, вона була членом КСП «Прогрес» на час паювання землі, а тому має право на земельну частку (пай).
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивачка не довела факт її членства у КСП «Прогрес» на момент розпаювання земель, а тому вона не набула права на земельну частку (пай) у цій спілці.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
В обґрунтування скарги вказувала, що висновок суду щодо недоведеності позивачем факту членства у КСП «Прогрес» на момент розпаювання земель є помилковим. Відповідно до рішення правління колгоспу «Прогрес» с. В.Чернятин за №14 від 15.03.1987 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу та в члени колгоспу «Прогрес», (в подальшому реорганізованому в КСП «Прогрес») та після звільнення з роботи з членів колгоспу вона виключена не була. Вважає, що до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) вона не була включена помилково. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта.
Представник Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно частини 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 01 квітня 1987 року прийнята в члени колгоспу «Прогресс» село Великий Чернятин, що підтверджується копією трудової книжки від 03 квітня 1987 року.
25 серпня 1992 року позивачка вибула з членів колгоспу «Прогресс» в зв`язку з переміною місця проживання, що теж підтверджується копією трудової книжки від 03 квітня 1987 року.
26 серпня 1992 року ОСОБА_1 прийнята в члени КСП «Прогресс» село Великий Чернятин, а 20 листопада 1992 року позивачка вибула з членів КСП «Прогресс» за власним бажанням. Відповідно до копії трудової книжки від 03.04.1987 року.
Згідно архівної довідки № Б-699, виданої Старокостянтинівським районним трудовим архівом від 05 вересня 2019 року, ОСОБА_1 працювала в колгоспі «Прогрес», КСП «Прогрес» с. Великий Чернятин в 1987-1995 роках, за 1996 рік архівні дані відсутні.
Як вбачається з інформаційної довідки Відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокдастру у Хмельницькій області від 29 жовтня 2019 року за № 29-22-0.30-1802/113-19, ОСОБА_1 не включена до списку членів КСП «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай). Згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» на і`мя ОСОБА_1 сертифікат не зареєстровано, не виписувався. Розмір земельної частки (паю) КСП «Прогресс» складає 2,28 умовних кадастрових гектара.
Згідно копії Державного акта на право колективної власності серії ХМ № 30 від 28 грудня 1995 року, КСП «Прогрес» передано у колективну власність 2133,3 га землі.
Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (тут і надалі по тексту у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими , речовими і електронними засобами; висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що на час отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Прогресс» 28 грудня 1995 року позивачка не була членом КСП «Прогресс», взявши до уваги тільки факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із КСП «Прогресс». При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що за записами в трудовій книжці членство в колгоспі (сторінка 1) починаючи з 01 квітня 1987 року ОСОБА_1 була членом колгоспу «Прогресс», а з 26.08.1992 року прийнята в члени реорганізованого в КСП «Прогрес», 20 листопада 1995 року вибула з членів підприємства за власним бажанням.
У той же час, вирішуючи спір, апеляційний суд повинен також надати оцінку щодо застосування строку позовної давності до правовідносин які склалися між сторонами.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не довела той факт, що вона з 1995 року не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проявивши розумний ступінь добросовісності, ОСОБА_1 могла у 1995 році довідатись про видачу КСП «Прогресс» державного акта на право колективної власності на землю, ознайомитись з списком осіб, які включені в додаток №1 до державного акта, оспорити невключення її до відповідного списку, а отже могла дізнатись про порушення її прав на земельну частку (пай).
Таким чином, позов у 2019 році поданий ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову (за відсутності поважних причин пропуску такого строку) є підставою для відмови в позові.
Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк