УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9785/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 26 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/9785/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просило стягнути із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 51 137,39 доларів США, що за офіційній курсом НБУ становить 1 419 820,89 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22.08.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 872, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 58 000 доларів США строком на 134 місяці.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 22.08.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником обов`язків за кредитним договором.
       Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 34510,16 доларів США, з яких: залишок строкового кредиту - 26229,69 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 551226,33грн.); залишок простроченого кредиту - 5176,15 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 108778,65 грн.); сума нарахованих відсотків - 353,32 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 7425,15грн.); сума прострочених відсотків - 2418,85 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 50832,99грн.);        пеня - 332,15 дол. США (еквівалент по офіційному курс НБУ 21,015358 складає 6980,25грн.).
       24 січня 2019 року, уточнивши позовні вимоги, Банк просив стягнути із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 51137,39 доларів США, що еквівалентно1 419 820,89 грн., з яких: 31 405,84 дол. США (871 977,78 грн.) - загальна сума простроченої заборгованості за кредитом (по основному боргу); 14 042,97 дол. США (389 900,66 грн.) - загальна сума прострочених відсотків за користування кредитом; 1 923,28 дол. США (53 399,54 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; 1 257,10 дол. США (34 903,17 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків користування кредитом; 1 605,00 дол. США (44 562,55 грн.) - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 903,20 дол. США (25 077,19 грн.) - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2020 року, у якому ухвалою суду від 31.01.2020 виправлено описку, позов задоволено частково. Стягнуто з    ОСОБА_1 та ОСОБА_2  в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк»  заборгованість за договором кредиту від 22.08.2007 року, що утворилась станом на 20.11.2019 року, в сумі 35 814,28 долари США, з них: заборгованість за кредитом в сумі 31 405,84 долари США, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2571,96 долари США, 3 % річних від прострочених сум по кредиту - 1605,00 долари США, 3 % річних від прострочених сум по відсотках - 231,48 долари США. Вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Зокрема, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що направлена Банком претензія про усунення порушення зобов`язань є вимогою про дострокове погашення кредиту, оскільки вказаною претензією позивач вимагав погасити тільки прострочену заборгованість за кредитним договором. Вказана обставина не позбавляє Банк права на нарахування процентів та штрафних санкцій.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 Ю ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що Банк, надсилаючи 14.04.2015 року відповідачам претензії, фактично змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому в охоронюваних правовідносинах забезпечується ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначає, що позичальник станом на січень 2015 року сплатив Банку близько 70 000дол. США, що на сьогоднішній день складає понад 1 800 000грн, а тому стягнення з відповідачів ще близько 1 500 000грн. вважає кабальними діями Банку та судової системи. Також вказує, що суд першої інстанції без належного обгрунтування та мотивування ухвалив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 20.11.2019 чим порушив норми процесуального права, оскільки стягнення коштів можливе станом на момент звернення банку до суду із позовними вимогами, тобто станом на 01.07.2015.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Наслідки  прострочення  позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За частиною першою статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,  визначених  змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У справі встановлено, що 22 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , укладено договір про іпотечний кредит № 872, за умовами якого останній отримав кредит на придбання квартири у розмірі 58000 дол. США строком на 134 місяці з терміном погашення не пізніше 21 жовтня 2018 року, зі сплатою 12 % річних.
ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 788 дол. США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом (пункт 1.5 договір про іпотечний кредит).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 22.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1707, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником обов`язків за кредитним договором.
1 липня 2015 року Банк звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 34510,16 доларів США, з яких: залишок строкового кредиту - 26229,69 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 551226,33грн.); залишок простроченого кредиту - 5176,15 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 108778,65 грн.); сума нарахованих відсотків - 353,32 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 7425,15грн.); сума прострочених відсотків - 2418,85 дол. США (еквівалент по офіційному курсу НБУ 21,015358 складає 50832,99грн.);        пеня - 332,15 дол. США (еквівалент по офіційному курс НБУ 21,015358 складає 6980,25грн.).
Частково задовольняючи позов в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що направлення Банком 14.04.2015 року відповідачам претензії про усунення порушення зобов`язань є вимогою про дострокове повернення кредиту у розумінні ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідно суд вважав, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і втратив право нараховувати відсотки та штрафні санкції, що передбачені умовами договору.
Вказані висновки суду не відповідають обставинам справи з огляду на таке.
Як встановив суд першої інстанції та зазначив у своєму рішенні, що Банком 14.04.2015 року на ім`я позичальника – ОСОБА_1 і поручителя – ОСОБА_2 направлено претензії з вимогою сплати протягом 60 днів - для позичальника, та протягом 30 днів - для поручителя, прострочену заборгованість, яка складається: строкова заборгованість за кредитом - 27 688,84 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 3717,00 доларів США, строкові відсотки за користування коштами - 506,42 долари США, прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1370,00 долари США, пеня - 659,80 доларів США.
Дослідивши згадані претензії про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором судом апеляційної інстанції встановлено, що Банком було повідомлено відповідачів про наявність залишку строкової заборгованості за кредитом в сумі 27 688,84 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 3717,00 доларів США, строкових відсотків за користування коштами - 506,42 долари США, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1370,00 долари США, пені - 659,80 доларів США.
При цьому, в даних претензіях, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Банк вимагав сплатити протягом 60 днів саме прострочену заборгованість за кредитом.
В претензії, направленій 14.04.2015 поручителю ОСОБА_2 , Банк інформуючи поручителя, як і позичальника, про наявність залишку строкової та простроченої заборгованості за кредитом та його складових, вказує про необхідність поручителя виконати свої зобов`язання за договором поруки та протягом 30 календарних днів погасити прострочену заборгованість ОСОБА_1 перед Банком в сумі 5747 дол. США.
Відтак, висновок суду про зміну строку кредитування, визначивши його кінцевий термін 13.06.2015 року є помилковим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Провадження у зазначеній справі тривалий час було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №295/3603/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання правочинів недійсними. 
24 листопада 2018 року провадження у справі було відновлено та призначено розгляд справи на 28.01.2019.
24 січня 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» направило до суду уточнені позовні вимоги, згідно яких розрахунок заборгованості приведено станом на 20 листопада 2018 року (т.1а.с.70-71).
Позивач просив стягнути із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 51137,39 доларів США, що еквівалентно 1 419 820,89 грн., з яких: 
- 31 405,84 дол. США (871 977,78 грн.) - загальна сума простроченої заборгованості за кредит (по основному боргу); 
- 14 042,97 дол. США (389 900,66 грн.) - загальна сума прострочених відсотків за користування кредитом; 
- 1 923,28 дол. США (53 399,54 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; 
- 1 257,10 дол. США (34 903,17 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків користування кредитом; 
- 1605,00 дол. США (44 562,55 грн.) - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 
- 903,20 дол. США (25 077,19 грн.) - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам.
Враховуючи, що після звернення до суду із цим позовом 01.07.2015 року, яким Банк достроково просив стягнути всю суму заборгованості за кредитом, його право на нарахування відсотків та пені після вказаної дати втрачено, у зв`язку зі зміною строку кредитування, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків та пені, які були нараховані в період з 01.07.2015 по 20.11.2018 року задоволенню не підлягають.
Однак, оскільки отримання гарантій відповідно до частини другої статті 625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора, то вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в частині стягнення 3 % річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту та відсоткам є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Внаслідок прострочення виконання зобов`язань з повернення суми кредиту (тіла кредиту) за період з 19.11.2015 року по 19.11.2018 року сума 3 % річних складає 2826,53 долари США (31 405,84 * 3 % * 1095 / 365 / 100 ), однак суд, діючи в межах заявлених позивачем вимог вважає можливим до стягнення 1605,00 доларів США (сума зазначена в прохальній частині уточненої позовної заяви (т.1а.с.70зв).
У зазначеному розрахунку – 31 405,84 дол. США – це загальна сума простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка вказана в уточненій позовній заяві однією сумою, а в позовній заяві від 01.07.2015 (станом на 30.06.2015) – двома сумами – 26229,69 дол. США (залишок строкового кредиту) та 5176,15 дол. США (залишок простроченого кредиту (а.с.6 зв). 26 229,69 + 5 176,15= 31 405,84 дол. США. 
З огляду на ту обставину, що розмір обґрунтовано нарахованих відсотків згідно позовної заяви від 01.07.2015 становить 2772,17 долари США станом на 30.06.2015 – 353,32дол. США ( нараховані відсотки) + 2418,85 дол. США (прострочені відсотки) , сума 3 % річних від заборгованої суми по відсотках за період з 19.11.2015 року по 19.11.2018 року становить: 2772,17 * 3 % * 1095/ 365/100 = 249,49 долари США.
Оскільки судом першої інстанції стягнуто заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 2571,96 дол. США, то з урахуванням встановлених обставин та наведених розрахунків, ця сума підлягає збільшенню до 2772,17 дол. США, сума 3% річних від прострочених сум по відсотках підлягає збільшенню з 231,48 дол. США до 249,49 дол. США, відповідно загальна сума заборгованості за кредитом станом на 20.11.2018 (згідно уточнених позовних вимог) підлягає збільшенню з 35 814,28 дол. США до 36 032,50дол. США.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Зазначення судом першої інстанції про те, що заборгованість за договором кредиту від 22.08. 2007 року утворилась станом на 20.11.2019 не свідчить про неправильність зазначених сум і розрахунків, оскільки позивач в уточненій позовній заяві просив стягнути заборгованість станом на 20.11.2018 і всі розрахунки проведені на цю дату. Допущена описка може бути виправлена судом в порядку, передбаченому нормами ЦПК України.
Відповідач просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені (т.1 а.с.181). Позивач не позбавлений права на отримання суми пені, нарахованої за період, що передує 12 місяцям до дня звернення до суду, проте в наданих розрахунках позивачем не надано належних відомостей про порядок нарахування пені у відповідний період. А тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги у вказаній частині не підлягають до задоволення. 
Доводи позичальника – відповідача ОСОБА_1 про безпідставність стягнення з нього суми заборгованості за кредитом, оскільки він уже сплатив Банку близько 70 000 дол. США не грунтуються на вимогах закону та умовах договору, а тому судом першої інстанції обгрунтовано частково задоволено позовні вимоги Банку.
Врахування та спростування доводів апеляційної скарги Банку знайшло відображення в мотивувальній частині судового рішення, а тому додаткового правового обгрунтування не потребує.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2020 року змінити: збільшити розмір заборгованості за користування кредитом з 2 571,96 дол. США до 2 772,17 дол. США; 3% річних від прострочених сум по відсотках – з 231,48 дол. США до 249,49 дол. США ; загальну суму заборгованості по кредиту – з 35 814,28 дол. США до 36 032,50 дол. США.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.04.2020.

Головуючий                        Судді