ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року

м. Харків

справа № 623/4092/19

провадження № 22-ц/818/2428/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши, в порядку ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2019 року у складі судді Герцова О.М., -

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом -  АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 70196,78 грн. 

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто за кредитним договором № б/н від 10.09.2008 року заборгованість за тілом кредиту в розмірі 47184,53 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 4066,18 грн. та судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1402,52 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вважає, що судом першої інстанції недостатньо досліджено розрахунок заборгованості, який додано позивачем в якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки як вбачається з даного розрахунку Банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами не лише на суму кредиту, а й на всі суми відсотків та пені, що суперечить чинному законодавству. 
Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 10.09.2008 у вигляді заяви-анкети, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафі, за порушення зобов`язань у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка також не зазначена. Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду , викладені в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Зазначає, що починаючи з січня 2019 року з її іншого карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», куди надходить її заробітна плата, банк самостійно здійснював списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, всього за період з 15.01.2019 по 15.02.2020 автоматично списано 28420,83 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку, яка додається до апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, а також в додаткових поясненнях до відзиву, представник АК КБ «Приватбанк» - Кураксіна О.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджено обставини справи. Зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил-надання банківських послуг, які разом з Тарифами банку складають договір банківського обслуговування. Укладення кредитного договору також підтверджується заявою-анкетою, яка має усі істотні умови кредитного договору особисто підписана відповідачем, також тим, що відповідач отримала кредитну картку «Універсальна» з початковим кредитним лімітом та в подальшому користувалася кредитним коштами. 

Суд першої інстанції, встановивши факт укладання кредитного договору, зробив правильний висновок щодо наявності підстав для стягнення заборгованості, як по поточному тілу кредиту, так і по простроченому. Наявність заборгованості також підтверджується наданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості.

Додаткові пояснення мотивовано тим, що на підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримала ОСОБА_1 та мобільний телефон який вказала Відповідач в Заяві. Виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.
       У виписці по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
       З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.
       До 24.05.2018 року у відповідача взагалі не було простроченої заборгованості. 

       Відтак вважає, що належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка по особовому рахунку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася наданими кредитними коштами, і стосовно поетапного збільшення кредитного ліміту до Банку не зверталася.

Що стосується збільшення суми заборгованості по тілу кредиту, із встановленого ліміту у розмірі 25000,00 грн. до 51250,71 грн. (47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав), 40066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), представник АТ КБ "ПриватБанк", вказує на такі обставини.
Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що Банк визначив заборгованість за кредитом, з якої 51250,71 грн. - тіло кредиту (47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав), 40066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту).
Визначаючи заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, суд повинен враховувати те, що згідно виписки за картковим рахунком відповідач активно користувався кредитною картою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів.
Згідно виписки, а також скрін-шотів з програмного комплексу, ОСОБА_1 неодноразово отримувала картки. Останню відповідач отримала 24.05.2018 року № НОМЕР_2 зі строком дії до квітня 2022 року. 
               Що стосується можливості використання послуги «Миттєва розстрочка» представник Банку вказала наступне.
                АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом « Миттєва розстрочка ».
                Відповідач за допомогою кредитної картки скористалася даним сервісом. Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012 року, мають статус первинних документів.
               Відповідач з липня 2018 року по квітень 2018 року додатково скористалася сервісом банку «Миттєва розстрочка» та всю заборгованість по кредитній картці було переведено на умови миттєвої розстрочки, а тому відповідач мав можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку. 

Проте, до звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, протягом тривалого часу відповідач з будь - якими запереченнями з цього приводу до Банку не звертався.
Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, а щомісячні платежі не вносилися, або не в повному обсязі, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Отже, з квітня 2018 року по квітень 2019 року відповідач неодноразово скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідач "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Вказує, що у ОСОБА_1 збільшилась сума заборгованості за тілом кредиту, за період дії сервісу "Миттєва розстрочка" на 25950,71 грн. (вбачається з виписки по рахунку). Крім того, відповідач не сплачувала Членські внески, за користування картковим рахунком, у розмірі 20,00 грн. на місяць. У зв`язки з чим відбувалося списання за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту, ще на 300,00 грн. Загальна сума заборгованості за рахунок овердрафту, за виключенням встановленого кредитного ліміту у розмірі - 25000,00 грн., становить - 26250,71 грн.

Разом сума заборгованості за кредитним лімітом у розмірі 25000,00 грн. та сума заборгованості за рахунок овердрафту (сервісу "Миттєва розстрочка" + Членські внески) у розмірі 26250,71 грн., становить 51250,71 грн., з яких: - 47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав); - 4066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Крім того, представник АТ КБ "ПриватБанк" наголошує на тому, що до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Унверсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо.

       Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами. Саме відповідач повинна була спростувати, що підпис, який міститься у довідці про умови кредитування від 10.09.2008 року, їй не належить.

При цьому, вказує, що з матеріалів справи чітко вбачається, що 10.09.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, ідентифікувалася у банку, ознайомилася з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та 10.09.2008 року їй було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна за № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/2011 (зазначено у Анкеті-заяві), що зафіксовано фотографуванням відповідно до пункту 1.1.7.40 Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку. Згодом, картка неодноразово перевипускалася, у зв`язку із закінченням її строку дії (скрін-шот з програмного комплексу).

Що стосується внесення грошових коштів в рахунок погашення (оплат) та списання грошових коштів із зарплатної карти, на що вказує в своїй апеляційній скарзі відповідач, представник АТ КБ "ПриватБанк" вказує на таке.

У довідці про умови кредитування від 10.09.2008 року з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. До того ж, як вбачається з Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка повністю кореспондується із розрахунком заборгованості, відповідач дуже активно користувалася платіжною карткою (як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку). Більш того, як вбачається з виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 поповнювала відновлювальний картковий рахунок (який визначений для кредитної та дебетової схеми використання), сумами більш ніж передбачено по загальній сумі заборгованості (поточній). Загалом надійшло грошових коштів (особисті погашення через Термінал самообслуговування, Приват24, електронний банкінг, погашення третіх осіб - перерахування грошових коштів на картковий рахунок, списання із зарплатної карти) за період користування картковим рахунком з 10.09.2008 року по 16.09.2019 року (дата складання розрахунку заборгованості) - 86752,31 грн.

Крім того, представник АТ КБ "ПриватБанк" наголошує, що ОСОБА_1 по декілька разів на день мала змогу, як користуватися грошовими коштами, так і поповнювати рахунок. Оскільки, вказаний рахунок є відновлювальним, а всі сплачені суми (не залежно яким способом), повертаються на картковий рахунок за вирахуванням плати за користування кредитними грошовими коштами (відсотки за користування кредитними коштами, нарахування та оплата яких передбачені в Довідці про умови кредитування). Після поповнення рахунку, грошові кошти знову ж таки акумулюються на вказаному рахунку для подальшого їх використання (відповідно до Умов та правил надання банківських послуг). Даний факт вбачається з наданої виписки по картковому (особовому) рахунку, та не заперечується і самим відповідачем.

Також, представник АТ КБ "ПриватБанк" просила суд звернути увагу на те, що всі суми сплачені відповідачем, за період з 10.09.2008 року по 16.09.2019 року - 86752,31 грн., частково акумулювалися на вказаному рахунку (в подальшому були знову ж таки використані відповідачем у різний спосіб), а частина списувалась банком як плата за користування кредитним коштами (відсотки за користування кредитними коштами), сплата яких передбачена Довідкою про умови кредитування (підписана та не спростована відповідачем). Тому, Банк, в своєму позові не вимагає стягнути відсотки за користування кредитом, оскільки заборгованість по ним, а ні поточна, а ні прострочена - відсутня. Наведе та докази наявні в матеріалах справи свідчить лише про одне, що ОСОБА_1 була обізнана про Умови та правила надання банківських послуг, щодо яких вона стверджує, що вони не підписані нею. 

До того ж, представник АТ КБ "ПриватБанк" просила суд визнати поважною причину ненадання додаткових доказів у вигляді виписки по особовому рахунку, скрін-шотів з Програмного комплексу щодо встановлення кредитного ліміту та отримання кредитних карток.

Рішення суду першої інстанції переглядається колегією суддів в частині, що оскаржується, а саме задоволення позовних вимог щодо стягнення отриманого та непогашеного тіла кредиту в розмірі 47184,53 грн. та простроченого тіла кредиту в розмірі 4066,18 грн. та розподілу судових витрат.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, про стягнення отриманого та непогашеного тіла кредиту в розмірі 47184,53 грн. та простроченого тіла кредиту в розмірі 4066,18 грн., а врешті вимог позову відмовив через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по сплаті процентів та неустойки позивачу, оскільки сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає в повній мірі.

Судом установлено, що 10 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_1 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.(а.с.14).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов договору від 10 вересня 2008 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує та станом на 16 вересня 2019 року має заборгованість за договором у загальному розмірі 70196,78 грн., яка складається з 47184,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15365,27 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3330,80 грн. - штраф (процентна складова).

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, копію паспорта відповідача (а.с.15-30).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі в анкеті-заяві відповідача ОСОБА_1 від 10 вересня 2008 року, зазначені не лише анкетні дані, вказано, що заявник погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, визначена сума кредитного ліміту в сумі 1400,00 грн., зазначено, що заявник бажає отримати кредитну картку «Універсальна», процентна ставка визначена на рівні 2,5 % на місяць, заява містить підпис про отримання кредитної картки НОМЕР_1 та строк її дії до 12/2011. Тобто, із вказаної заяви можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт (відсоткову ставку за користування кредитними коштами), запропонованих банком, погодився відповідач.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції недостатньо досліджено розрахунок заборгованості, який додано позивачем в якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки як вбачається з даного розрахунку Банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами не лише на суму кредиту, а й на всі суми відсотків та пені, що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України, передбачено , що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином Банк повинен довести, що позичальнику було видано кредитні кошти в розмірі заявлених позовних вимог: отриманого та непогашеного тіла кредиту в розмірі 47184,53 грн. та простроченого тіла кредиту в розмірі 4066,18 грн.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме з позовній заяві, доданих до неї доказів, відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу, наступне.

       Так,  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 10.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

       При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

       На підтвердження факту укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, під час звернення до суду, Банком надані такі докази:
- копія кредитного договору;
- розрахунок заборгованості;
- копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір.        

       На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримала ОСОБА_1 та мобільний телефон який вказала відповідач в Заяві.

       Доказом встановлення кредитного ліміту та його зміни, отримання карток відповідачем є скрін-шоти з програмного комплексу.

       За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості Банком надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Суд визнає поважною причину ненадання додаткових доказів до суду першої інстанції у вигляді виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , скрін-шотів з Програмного комплексу. Колегія суддів припускає, що Банк був позбавлений можливості наперед знати обсяги заперечень відповідача та підстави невизнання позовних вимог, оскільки відповідачем в суді першої інстанції не було надано а ні відзиву на позов, а ні інших заперечень щодо позовних вимог. 

       Так, судовим розглядом встановлено, та вбачається з виписки по картковому рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувалася грошовими коштами Банку, отримувала кошти через банкомат, розплачувалась в торговельних мережах, пересилала третім особам, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

       З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач сплачувала заборгованість за договором. До 24.05.2018 року у відповідача взагалі не було простроченої заборгованості. 

       Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).
       
       Колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості та скрін-шоти з програмного комплексу Банку з фотографіями відповідача з картою, є належними та допустимими доказами по справі.

       Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

       Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

Крім того, що ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Відтак належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка по особовому рахунку. ОСОБА_1 активно користувалася наданими кредитними коштами, і жодного разу не зверталася до Банку з претензією щодо збільшення кредитного ліміту з 1 400,00 грн. до 25 000,00 грн. (банком поетапно збільшено кредитний ліміт). В матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Колегія суддів також звертає увагу на збільшення суми заборгованості по тілу кредиту, із встановленого ліміту у розмірі 25000,00 грн. до 51 250,71 грн. (47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав), 40066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що Банк визначив заборгованість за кредитом, з якої 51250,71 грн. - тіло кредиту (47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав), 40066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Визначаючи заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, суд враховує те, що згідно виписки за картковим рахунком, відповідач активно користувалася кредитною картою, отримуючи кредитні кошти від Банку та здійснюючи погашення отриманих коштів.

Згідно виписки, а також скрін-шотів з програмного комплексу, ОСОБА_1 неодноразово отримувала картки. 

Останню відповідач отримала 24.05.2018 року № НОМЕР_2 зі строком дії до квітня 2022 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, у ОСОБА_1 до 24.05.2018 року прострочень по зобов`язанню не було.

В той же час, слід зазначити, що укладений між сторонами кредитний договір від 10.09.2008 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Можна прийти до висновку, що Банком під час звернення до суду, строк позовної давності не пропущено і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 

Також судом встановлено, що сума заборгованості по кредитному ліміту збільшилася у зв`язку із можливістю використання послуги «Миттєва розстрочка» .

                АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом « Миттєва розстрочка ». 

                Відповідач за допомогою кредитної картки скористалася даним сервісом.

Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012 року, мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі. «Миттєва розстрочка» - це сервіс, який дозволяє погашати заборгованість рівними частинами, списання яких відбуватиметься один раз на місяць з кредитної картки.

Як вбачається з виписки позивача по рахункам і це підтверджується виписками про рух коштів, відповідач з липня 2018 року по квітень 2018 року додатково скористалася сервісом банку «Миттєва розстрочка» та всю заборгованість по кредитній картці було переведено на умови миттєвої розстрочки, а тому відповідач мав можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку. 

Проте, будь - які заперечення з приводу цього в матеріалах відсутні. 

Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, а щомісячні платежі не вносилися, або не в повному обсязі, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Отже, як вбачається з Виписки по рахункам з квітня 2018 року по квітень 2019 року відповідач неодноразово скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідач "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

У зв`язку із вищезазначеним у ОСОБА_1 збільшилась сума заборгованості за тілом кредиту, за період дії сервісу "Миттєва розстрочка" на 25950,71 грн. 

Крім того, відповідач не сплачувала Членські внески, за користування картковим рахунком, у розмірі 20,00 грн. на місяць. У зв`язки з чим відбувалося списання за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту, ще на 300,00 грн.

Загальна сума заборгованості за рахунок овердрафту, за виключенням встановленого кредитного ліміту у розмірі - 25000,00 грн., становить - 26250,71 грн.

Разом сума заборгованості за кредитним лімітом у розмірі 25000,00 грн. та сума заборгованості за рахунок овердрафту (сервісу "Миттєва розстрочка" + Членські внески) у розмірі 26250,71 грн., становить 51250,71 грн., з яких: - 47184,53 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту (строк повернення якої ще не настав); - 4066,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Унверсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо.

       Відповідачкою не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме відповідачка повинна була спростувати, що підпис, який міститься у довідці про умови кредитування від 10.09.2008 року, їй не належить.

При цьому, з матеріалів справи чітко вбачається, що 10.09.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, ідентифікувалася у банку, ознайомилася з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та 10.09.2008 року їй було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна за № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/2011 (зазначено у Анкеті-заяві), що зафіксовано фотографуванням відповідно до пункту 1.1.7.40 Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, вбачається із скрін-шотів програмного комплексу Банку. Згодом, картка неодноразово перевипускалася, у зв`язку із закінченням її строку дії.

Що стосується внесення грошових коштів в рахунок погашення (оплат) та списання грошових коштів із зарплатної карти, на що вказує в своїй апеляційній скарзі відповідач та наголошує на тому, що починаючи з січня 2019 року з її іншого карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», куди надходить її заробітна плата, банк самостійно здійснював списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, всього за період з 15.01.2019 по 15.02.2020 автоматично списано 28420,83 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку, яка додається до апеляційної скарги, судом встановлено наступне.

У довідці про умови кредитування від 10.09.2008 року з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

       До того ж, як вбачається з Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка повністю кореспондується із розрахунком заборгованості, відповідач дуже активно користувалася платіжною карткою (як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку). 

Більш того, як вбачається з виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 поповнювала відновлювальний картковий рахунок (який визначений для кредитної та дебетової схеми використання), сумами більш ніж передбачено по загальній сумі заборгованості (поточній).

Судом встановлено, що загалом надійшло грошових коштів (особисті погашення через Термінал самообслуговування, Приват24, електроний банкінг, погашення третіх осіб - перерахування грошових коштів на картковий рахунок, списання із зарплатної карти) за період користування картковим рахунком з 10.09.2008 року по 16.09.2019 року (дата складання розрахунку заборгованості) - 86752,31 грн.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку, ОСОБА_1 по декілька разів на день могла, як користуватися грошовими коштами, так і поповнювати рахунок. Оскільки, вказаний рахунок є відновлювальним, а всі сплачені суми (не залежно яким способом), повертаються на картковий рахунок за вирахуванням плати за користування кредитними грошовими коштами (відсотки за користування кредитними коштами, нарахування та оплата яких передбачені в Довідці про умови кредитування). Після поповнення рахунку, грошові кошти знову ж таки акумулюються на вказаному рахунку для подальшого їх використання.

Даний факт вбачається з наданої виписки по картковому (особовому) рахунку, та не спростований відповідачем.

Всі суми сплачені відповідачем, за період з 10.09.2008 року по 16.09.2019 року - 86752,31 грн., частково акумулювалися на вказаному рахунку (в подальшому були знову ж таки використані відповідачем у різний спосіб), а частина списувалась банком як плата за користування кредитним коштами (відсотки за користування кредитними коштами), сплата яких передбачена Довідкою про умови кредитування.

Вищевказана Довідка підписана та не спростована відповідачем.

       Наведе та докази наявні в матеріалах справи свідчить лише про одне, що ОСОБА_1 була обізнана про Умови та правила надання банківських послуг, щодо яких вона стверджує, що вони не підписані нею. 

       Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

       Взяті на себе зобов`язання Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти. 

       Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

       Кредитні правовідносини між Банком та відповідачем за кредитним договором є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведений факт заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 10 вересня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2019 року, в частині задоволення позовних вимог, залишити без змін.

       В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий:                                                                   О.В. Маміна 

Судді:                                                                                            Н.П. Пилипчук

                                                                                                            В.Б. Яцина