Постанова
Іменем України
11 березня 2020 року 
м. Київ
справа № 756/17806/14-ц
провадження № 61-47614св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотов Є. В.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення боргу за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 06 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14/9408/74/57560 (далі - кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору позивач надав ОСОБА_1  споживчий кредит за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку» у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 106 037,05 дол. США строком на 240 міс. з 06 липня 2007 року до 06 липня 2027 рокузгідно з графіком надання кредиту (пункт 1.2 кредитного договору), із процентною ставкою за користування кредитом 12,5 % річних.
Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору  ОСОБА_1  зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком (пункт 1.3) та остаточне погашення кредиту до 06липня 2027 року(включно) на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів у попередньому місяці згідно з графіком на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашені кредиту, сплату комісій за обслуговування кредиту.За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки (пункт 10.1 кредитного договору).
06 липня 2007 року на забезпечення вимог кредитора до кредитного договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та    ОСОБА_2 укладено договір поруки.
08 квітня 2009 рокуза заявою  ОСОБА_4 проведено реструктуризацію кредиту, що підтверджується додатковою угодою № 96-05/13/645. З метою зменшення фінансового навантаження в умовах кризових явищ в економіці України, тимчасово на період з 08 квітня 2009 року до 08 квітня 2010 року   ОСОБА_5 надавались кредитні канікули. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором.
З лютого 2009 року позичальник не виконує належним чином зобов`язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.
Загальна сума заборгованості  ОСОБА_4 станом на 03 липня 2013 рокуза кредитним договором № 014/9408/74/57560 від 06 липня 2007 року становить 328 291,67 дол. США, що еквівалентно 2 624 035,32 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 114 704,71 дол. США, що еквівалентно 916 834,75 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 7 078,01 дол. США, що еквівалентно 56 574,53 грн; заборгованість за відсотками - 48 811,00 дол. США, що еквівалентно 390 146,32 грн; пеня - 164 775,96 дол. США, що що еквівалентно 1 317 054,25 грн.
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 14/9408/74/57560в розмірі 328 291,67 дол. США, що еквівалентно 2 624 035,32 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 328 291,67 дол. США, що еквівалентно 2 624 035,32 грн та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»   заборгованість за кредитом в сумі 114 704,71 дол. США, що еквівалентно 916 834,75 грн, з яких прострочена заборгованість 7 078,01 дол. США, що еквівалентно 56 574,53 грн;  заборгованість за відсотками в сумі 48 811,00 дол. США, що еквівалентно 390 146,32 грн; а всього стягнуто 163 515,71 дол. США, що еквівалентно 1 306 981,07 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню в сумі 100 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн, а саме по 1 827,00 грн з кожного.
Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що розмір заборгованості за кредитом становить 114 704,71 дол. США, а кредитні кошти надавались до 06 липня 2027 року та прострочена заборгованість за кредитом складає з цієї суми 7 078,01 дол. США, проте розмір пені становить 164 775,96 дол. США, що є значно більшим ніж розмір заборгованості за кредитом, тому пеня підлягає зменшенню до 100 000,00 грн, ураховуючи, що відповідно до пункту 5.7 кредитного договору установлено сплату пені в національній валюті України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2018 року ОСОБА_2  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року, просила скасувати оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з  ОСОБА_2 та передати справу на новий розгляд.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
17 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У січні 2019 року справу передано до Верховного Суду.
26 лютого 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права.
Відповідно до укладеної між позичальником і банком додаткової угоди від 08 квітня 2009 року обсяг відповідальності ОСОБА_2 як поручителя збільшено, тому порука припинена 08 квітня 2009 року у зв`язку зі збільшенням обсягу її відповідальності як поручителя згідно з частиною першою статті 559 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 559 ЦК України, оскільки на час подання позову 06 червня 2014 року порука припинилася 06 січня 2014 року, тому відсутні підстави для притягнення поручителя до відповідальності за порушення позичальником умов кредитного договору.
ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, а справу розглянуто за її відсутності, суд апеляційної інстанції направляв повідомлення про розгляд справи не за її дійсним місцем реєстрації.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд переглядає судове рішення лише в частині позовних вимог до  ОСОБА_2 .
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 06 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14/9408/74/57560. 
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору позивач надав  ОСОБА_1 споживчий кредит за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку» у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 106037,05 дол. США строком на 240 міс. З 06 липня 2007 року до 06 липня 2027 року згідно з графіком надання кредиту (пункт 1.2 кредитного договору), із процентною ставкою за користування кредитом 12,5 % річних.
Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору  ОСОБА_1  зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком (пункт 1.3) та остаточне погашення кредиту до 06липня 2027 року(включно) на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів у попередньому місяці згідно з графіком на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашені кредиту, сплату комісій за обслуговування кредиту.За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки (пункт 10.1 кредитного договору).
06 липня 2007 року на забезпечення вимог кредитора до кредитного договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та    ОСОБА_2 укладено договір поруки.
08 квітня 2009 рокуза заявою  ОСОБА_4 проведено реструктуризацію кредиту, що підтверджується додатковою угодою № 96-05/13/645. З метою зменшення фінансового навантаження в умовах кризових явищ в економіці України, тимчасово на період з 08 квітня 2009 року до 08 квітня 2010 року   ОСОБА_5 надавались кредитні канікули. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором.
Позичальник з лютого 2009 року не виконує належним чином зобов`язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Сума боргу є значною та щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.
Загальна сума заборгованості  ОСОБА_4 станом на 03 липня 2013 рокуза кредитним договором № 014/9408/74/57560 від 06 липня 2007 року складає 328 291,67 дол. США, що еквівалентно 2 624 035,32 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 114 704,71 дол. США, що еквівалентно 916 834,75 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 7 078,01 дол. США, що еквівалентно 56 574,53 грн; заборгованість за відсотками - 48 811,00 дол. США, що еквівалентно 390 146,32 грн; пеня - 164 775,96 дол. США, що що еквівалентно 1 317 054,25 грн.
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 14/9408/74/57560в розмірі 328 291,67 дол. США, що еквівалентно 2 624 035,32 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачені три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
У разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, провадження № 14-219цс19.
Верховний Суд виходить з того, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно вимоги - повідомлення                             № 96-05/11/5247 від 01 вересня 2009 року, № 96-05/13/4961 від 10 липня 2009 року, вимагав від позичальника згідно з пунктом 6.5 кредитного договору здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитним договором до 01 жовтня 2009 року та повідомив поручителя, що в разі несплати позичальником заборгованості у визначений строк, до поручителя буде пред`явлено позов про стягнення заборгованості. Отже,  відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і мав пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців з дня настання виконання основного зобов`язання, тобто з 10 серпня 2009 року до 10 лютого 2010 року, проте з позовом до суду звернувся лише 06 червня 2014 року.
Відповідно до пункту 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя.
Верховний Суд виходить з того, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання в 2009 році, проте до поручителя звернувся лише 06 червня 2014 року, тому порука припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.
Доводи касаційної скарги про припинення поруки ОСОБА_2 згідно з частиною першою статті 559 ЦК України у зв`язку зі збільшенням обсягу її відповідальності як поручителя Верховний Суд не бере до уваги, оскільки порука припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави для з`ясування її припинення відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З урахуванням сплаченого ОСОБА_2 судового збору за подання касаційної скарги - 7 308,00 грн, з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль`на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 7 308,00 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення.
У позові Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7 308 (сім тисяч триста вісім) грн 00 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      А. С. Олійник
Судді:                                                                                                 І. Ю. Гулейков
                                                                                                            С. О. Погрібний 
                                                                                                            Г. І. Усик
                                                                                                            В. В. Яремко