Постанова 
Іменем України
 
04 червня 2020 року                      
м. Київ
 
справа № 330/316/17
провадження № 61-48315св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа: Жовтнева районна рада м. Дніпропетровська,
особи, які подали апеляційну скаргу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 
20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.
	
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що в грудні 1965 року вона познайомилась 
з ОСОБА_5 , 1934 року народження, яка мешкала в м. Дніпропетровську та стала підтримувати дружні стосунки з нею. У 1998 році вона була звільнена 
з роботи і перебувала в край тяжкому матеріальному становищі. В січні 2001 року вона уклаладоговір займу грошових коштів у розмірі 1 000,00 грн 
з ОСОБА_6 . Про наявність боргу та відсутність коштів для існування вона поскаржилась своїй подрузі ОСОБА_5 , яка в свою чергу, почала допомагати їй матеріально. ОСОБА_5 була пенсіонеркою, дітей та близьких родичів в неї не було. З червня 2001 року вона систематично отримувала від ОСОБА_5 особисто або через ОСОБА_6 продукти харчування та грошові кошти в розмірі 100,00 -120,00 грн щомісячно. За відсутності спадкоємців 1-ї та 2-ї черги після смерті ОСОБА_5 вона, знаходячись більше одного року на її утримані з червня 2001 року по серпень 2002 року, має право на спадкування спадкового майна.
У зв`язку з викладеним, просила суд встановити юридичний факт того, що вона перебувала на утримані ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
з червня 2001 по серпень 2002 року, тобто не менше одного року до її смерті.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 
2017 року заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні задоволено. 
Встановлено юридичний факт перебування на утриманні непрацездатної 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у громадянки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з червня 2001 року по серпень 2002 року.
Такий висновок суд першої інстанції зробив встановивши, що заявниця в період з червня 2001 року по серпень 2002 року не мала інших доходів окрім пенсії (яку отримувала з жовтня 2001 року), мала боргові зобов`язання та фактично свою пенсію повністю витрачала на сплату боргових зобов`язань за договором позики від 16 січня 2001 року, тому перебувала на утриманні ОСОБА_5 
у вказаний проміжок часу, як непрацездатна особа.
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлення факту перебування на утриманні заявниці потрібно з метою оформлення права на спадщину. Разом з цим, коло можливих спадкоємців померлої ОСОБА_5 судом не з`ясовувалося, матеріали спадкової справи із нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не витребувані; ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
є особами, які не брала участі у справі, про те суд вирішив питання про їх права та обов`язки, оскількизаінтересованими особами у такій категорії справ 
є спадкоємці, які прийняли спадщину; між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник спір про право на спадщину після померлої 
ОСОБА_5 , який має розглядатися судом в порядку позовного провадження, тому розгляд заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні в порядку окремого провадження суперечив вимогам частини шостої статті 235 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення).
Аргументи учасників справи
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2018 року, 
у якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржене судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що вона не була повідомлена про наявність апеляційної скарги ОСОБА_2 , а тому була позбавлена можливості подати відзив на апеляційну скаргу. Рішення у цій цивільній справі не стосується прав та інтересів осіб, які подали апеляційні скарги, оскільки вони не мають правових підстав для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Спір про право відсутній, оскільки особи, які подали апеляційні скарги, не мають документів, що підтверджують прийняття спадщини.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає 
в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною шостою статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розглядуі роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 
Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Аналогічні положення щодо наслідків наявності спору про право під час розгляду справи в порядку окремого провадження передбачені у статтях 293, 294, 315 ЦПКУкраїни (у редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції).
Зміст наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, і встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Звернувшись із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про наявність між ними та ОСОБА_1 спору про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки їх батьки прийняли спадщину по 1/2 частин прав на квартиру АДРЕСА_1 , проте не отримали свідоцтва на зазначене майно до моменту їх смерті. Вони є спадкоємцями своїх померлих батьків, які прийняли спадщину. Наявні інші цивільні справи, пов`язаних із спадкуванням на зазначене майно.
Встановивши, що встановлення факту в порядку окремого провадження необхідно заявнику для вирішення питання щодо права на спадкове майно, наявність інших осіб, які прийняли спадщину, відкритої після смерті 
ОСОБА_5 , які заперечують право на спадщину ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність спору про право та обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 у цій справі без розгляду.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неповідомлення заявника про наявність апеляційної скарги ОСОБА_2 та позбавлення у зв?язку з цим можливості подати відзив на апеляційну скаргу, оскільки заявник та її представник ОСОБА_4 приймали участь а апеляційному перегляді цієї справи, який подав заперечення на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 133 - 135).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат