Номер провадження: 33/813/310/20
Номер справи місцевого суду: 522/6296/18 Головуючий у першій інстанції Науменко А. В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Котелевського Р.І.
за участю: 
секретаря судового засідання - Стоянової Л.І.
захисника – Бардука В.І.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бардука В.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року, - 
встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає: АДРЕСА_1 ,
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) роки, та стягнуто судовий збір у сумі 352,40 грн. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона, 02.04.2018 року, о 04 год. 05 хв., у м. Одесі по вул. Канатна, 13, керувала автомобілем «Mercedes CLS 550» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою захисник ОСОБА_1 – адвокат Бардук В.І. подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду. 
В апеляційній скарзі захисник вказує, що суддя районного суду не дав належної оцінки доказам по справі, а саме не врахував, що ОСОБА_1 не керувала зазначеним автомобілем, а тому протокол про адміністративне правопорушення складений не на ту особу. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду апелянт вказує, що постанова районним судом прийнята за відсутності ОСОБА_1 , а про розгляд справи остання не повідомлялась. Про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналась та отримала її копію 26.11.2018 року, а 07.12.2018 року нею було подано апеляційну скаргу, в якій вона заявляла клопотання про поновлення строку, але в цьому їй було відмовлено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2018 року. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово подавала апеляційні скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, але їй було відмовлено, з тих мотивів, що апеляційним судом вже було вирішено питання про відмову в поновлені строку на апеляційне оскарження. Крім того, захисник посилається на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 17.01.2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Бардука В.І. на постанову судді районного суду про перегляд справи за нововиявленими обставинами, було залишено без задоволення, оскільки КУпАП не передбачений перегляд рішень за нововиявленими обставинами. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Бардука В.І., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; допитавши свідка ОСОБА_2 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається  апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, 02.07.2018 року ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.14).
Матеріали судової справи містять заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії оскаржуваної постанови 26.11.2018 року (а.с.15-16). 
Апеляційна скарга вперше була подана ОСОБА_1 07.12.2018 року, тобто фактично з пропуском строку на апеляційне оскарження на один день. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила також поновити їй строк на апеляційне оскарження (а.с. 17-21). 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга повернута останній (а.с.37-39). 
Постановами апеляційного суду Одеської області від 28.12.2018 року, Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року, 14.03.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 були повернуті, у зв`язку з тим, що апеляційним судом вже вирішувалось питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, постановою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2018 року.
Разом з цим, постановою Одеського апеляційного суду від 17.01.2020 року, за результатами розгляду апеляційної скарги на постанову районного суду щодо перегляду справи за нововиявленими обставинами, були встановлені обставини, які заслуговують на увагу, зокрема отриманні показання свідка - поліцейського ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який повідомив, що протокол ним складався відносно іншої особи, а не ОСОБА_1 (а.с. 200-201)
За таких підстав, враховуючи те, що оскаржувана постанова судді районного суду була ухвалена за результатами судового розгляду участь в якому ОСОБА_1 не приймала, первинна скарга ОСОБА_1 була подана нею, після отримання копії оскаржуваної постанови, фактично з пропуском одного дня на апеляційне оскарження, а за результатами судового розгляду заяви про перегляд постанови судді районного суду від 02.07.2018 року апеляційним судом встановлені обставини, які заслуговують на увагу, потребують перевірки та можуть вплинути на вирішення питання щодо законності складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та прийняття рішення, яке оскаржується апелянтом, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, забезпечивши право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.  Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши  ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.
Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).
ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).
Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. 
Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти – виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 вину категорично не визнавала та надала пояснення, що у зазначений в протоколі день та час, вона не керувала автомобілем «Mercedes CLS 550» державний реєстраційний номер ( НОМЕР_1 , зазначивши, що вона не має відношення до вказаного автомобіля, а тому вважає, що невстановлена особа скористалася її анкетними даними при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, судом встановлено, що будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт керування останньою транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі, матеріали справи не містять.
Так, допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_2 пояснив, що 02.04.2018 року, він, будучи інспектором 3 роти 3 батальйону УПП в Одеській області, під час патрулювання, здійснив зупинку транспортного засобу «Mercedes CLS 550» державний реєстраційний номер ( НОМЕР_1 , за кермом якого знаходися жінка, яка представилася ОСОБА_1 . Оскільки у жінки були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та остання відмовилася від проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, за даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з цим, поліцейський ОСОБА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність про дачу суду завідомо неправдивих свідчень, категорично заявив суду, що за кермом вказаного автомобіля перебувала не ОСОБА_1 , яка присутня у судовому засіданні, а інша особа, і саме відносно іншої особи, яка вказала анкетні дані ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. 
У апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_2 , який на теперішній час є діючим працівником поліції, оскільки свідок попереджений про кримінальну відповідальність, а судом не встановлено обставин, які вказують про зацікавленість свідка у вирішенні справи на користь ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_1 та свідка  ОСОБА_2 , апеляційний суд визнає належними та допустимими доказами, з підстав відсутності будь-яких доказів на їх спростування.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування  ОСОБА_1  транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та її відмову пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 та її відмову пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, а тому, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що відсутні докази про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилась пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилась в присутності понятих від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, та більш того, зазначені в протоколі обставини були спростовані працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Згідно вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Бардук В.І. в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року, відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський