ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/18253/14                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами Служби безпеки України, Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України, про скасування рішення та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Голови Служби безпеки України № 10/14-ос від 24 жовтня 2014 року «По особовому складу» у частині звільнення його з посади офіцера діючого резерву від 24 жовтня 2014 року по посаді заступника начальника Управління від 24 жовтня 2014 року відповідно до п. 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади»;
- зобов`язати відповідача поновити його на посаді офіцера діючого резерву від 24 жовтня 2014 року по посаді заступника начальника Управління від 24 жовтня 2014 року шляхом видачі Головою СБУ наказу про поновлення на посаді з 24 жовтня 2014 року;
- зобов`язати відповідача невідкладно поінформувати Міністерство юстиції України щодо відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3  статті 1 Закону України «Про очищення влади»  та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення  Закону України «Про очищення влади».
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що звільнення відбулося із порушенням Конституції та Законів України, оскільки до нього була застосована міра не індивідуальної, а колективної відповідальності.
Рішенням Окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
В апеляційних скаргах Служба безпеки України, Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просять скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.
Зокрема, скаржники зазначають, що норми Закону України «Про очищення влади» є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер, неконституційними не визнавались та підлягають безумовному виконанню.
Служба безпеки України також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 подав про рапорт про звільнення його з військової служби і наказом № 10/274-ОС від 26.12.2014 р. цей рапорт задоволено.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, стверджуючи про законність та обгрунтованість судового рішення, наполягає на тому, що звільнення не може відбуватись лише за сам факт обіймання посади у певний період часу.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду офіцера діючого резерву Служби безпеки України по посаді заступника начальника Управління СБУ.
Наказом № 10/14-ос від 24 жовтня 2014 року «По особовому складу» позивача звільнено із займаної посади відповідно до п. 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».
Названий наказ видано у зв`язку з тим, що у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року (сукупно більше одного року) ОСОБА_1 обіймав посади заступника начальника Управління СБУ в Закарпатській області (з 06 жовтня 2010 року по 16 червня 2012 року) та в Івано-Франківській області (з 16 червня 2012 року по 28 жовтня 2013 року), що відповідає критеріям, визначеним в п. 8 ч. 1  статті 3 Закону України «Про очищення влади».
Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно даних Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення  Закону України «Про очищення влади», позивач рахується особою, щодо якої застосовано положення цього Закону.
Згідно частини 2 статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Статтею 64 Основного Закону установлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначено Законом України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 р. № 1682-VII.
Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України.
Пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади» установлено, що Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Разом з тим, частина 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» передбачає, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
Таким чином, принцип індивідуальної відповідальності є одним з визначальних у процедурі очищення влади (люстрації).
Водночас, будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 , працюючи в Службі безпеки України, своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи (та/або сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини матеріали справи не містять.
Тобто, звільнення позивача ґрунтувалося на колективній відповідальності осіб, які працювали у державних установах, коли при владі був Президент ОСОБА_3 В., незалежно від конкретних виконуваних ним функцій та їхнього зв`язку з антидемократичними тенденціями і подіями, які відбувались у той період, а отже люстраційна процедура не була індивідуалізованою.
У цьому контексті судова колегія бере до уваги, що в силу приписів статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні у справі «Полях та інші проти України», яке набуло статусу остаточного 24.02.2020 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що люстрація не може застосовуватись для покарання, відплати або помсти та дійшов наступних висновків:
« 294.  … застосування до заявників передбачених Законом «Про очищення влади» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_3 був Президентом України.
296.    … застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_3 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.
299. … передбачені Законом «Про очищення влади» заходи могли бути застосовані навіть до державного службовця, призначеного на його посаду задовго до того, як пан ОСОБА_3 став Президентом України, лише на тій підставі, що він не пішов зі своєї посади протягом року після приходу до влади пана ОСОБА_3.
300. Іншими словами, причиною застосування обмежувальних заходів, передбачених Законом «Про очищення влади», є прихід до влади пана ОСОБА_3 (див. пункт 7), а не будь-яка подія, що підірвала демократичний конституційний лад, яка могла статися під час його правління та до якої могла бути причетна відповідна посадова особа. Суд вважає, що обмежувальні заходи такої суворості не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави.
323.    Коротко кажучи, не було доведено, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві.
324.    Отже, було порушено статтю 8 Конвенції щодо всіх заявників.».
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційних скаргах.
Той факт, що наказом № 10/274-ОС від 26.12.2014 р. ОСОБА_1 був звільнений з військової служби не має наслідком законність звільнення його із займаної посади.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Служби безпеки України, Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 02 червня 2020 р. 

Головуючий                    суддя                                                  І.О.Лічевецький

суддя                                                   В.П.Мельничук

суддя                                                  О.М.Оксененко