П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2728/19	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 13.12.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів            - Лук`янчук О.В.
                     - Ступакової І.Г.
при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Миколаївській області, про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ (далі УМВС) України в Миколаївській області, третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Миколаївській області, (з урахуванням заяви про доповнення (уточнення) позовних вимог) про:
-          стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення, як компенсаторну виплату гарантовану державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг, за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року в сумі 4 822,34 грн.;
-          зобов`язання відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення, як компенсаторну виплату гарантовану державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг, за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року в сумі 4 822,34 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з моменту підвищення його посадового окладу (01 січня 2008 року) й до моменту звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переведення до Національної поліції України (06 листопада 2015 року), нарахування сум індексації грошового забезпечення позивача проводилося не у відповідності до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, а за деякі періоди взагалі не проводилося, що призвело до втрати позивачем частини компенсаторних виплат гарантованих державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що виплата позивачу індексації за липень-жовтень 2015 року за вказаний період не проводилась у відповідності до норм діючого законодавства та в межах фінансових ресурсів, затверджених кошторисами на 2015 рік.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 11 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Устиновим І.А.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до УМВС України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 08592253) задоволено. 
Зобов`язано УМВС України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму індексації грошового забезпечення, як компенсаторну виплату гарантовану державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг, за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року в розмірі 4 822,34 грн.
В апеляційній скарзі УМВС України в Миколаївській області ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          УМВС України в Миколаївській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки між позивачем та відповідачем були відсутніми трудові правовідносини, а тому відсутніми є зобов`язання по виплаті і нарахуванню індексації в цей період;
-          оскільки УМВС в Миколаївській області перебуває в процесі ліквідації з 06 листопада 2015 року, то існують певні особливості щодо розгляду претензій до юридичної особи, яка ліквідується. Однак, ОСОБА_1 не оскаржив у наданий законодавством місячний строк повідомлення Ліквідаційної комісії УМВС про невизнання його кредиторських вимог за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2015 року, більше того, він з такою претензією взагалі не звертався, тому відповідно до вимог ч.5 ст. 112 ЦК України такі вимоги вважаються погашеними;
-          суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що відповідач повинен був проводити виплати індексації у спірний період, не зважаючи на відсутність бюджетних асигнувань. Такий висновок суперечить ч.2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і абз.2 п.9 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік".
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
27 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від УМВС України в Миколаївській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване запровадженням карантину.
Розглянувши подане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки на своєму засіданні 17 березня 2020 року Рада суддів Україні рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя незважаючи на епідемію коронавірусу та карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.
Відтак, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста участь учасників справи в судовому засіданні не обов`язкова, з метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, передбаченого ч.1 ст. 309 КАС України судова колегія визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УМВС України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
У період з 01 січня 2008 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах в УМВС в Миколаївській області.
За цей період позивач отримав 11 670,69 грн. індексації грошового забезпечення.
06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнився зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з переведенням до Національної поліції України.
02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію", п.5 р.XI "Прикінцеві та перехідні положення", якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".
16 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України видано постанову №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ".
30 жовтня 2015 року МВС України видано наказ №1323 "Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Миколаївській області", п.3 якого встановлено двомісячний строк з дати публікації оголошення про ліквідацію для заяви кредиторам претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів, що їх підтверджують.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи УМВС України в Миколаївській області (код 08592253).
09 листопада 2015 року у газеті "Рідне Прибужжя", а також на офіційному сайті МВС України оприлюднено оголошення про те, ще вимоги кредиторів приймаються протягом двох місяців з дня публікування оголошення.
Однак, протягом двох місяців ОСОБА_1 з вимогами про виплату йому заборгованості із заробітної плати в частині виплати індексації за період з 01 січня 2008 року по 06 листопада 2015 року не звертався.
10 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС в Миколаївській області із претензією щодо виплати заборгованості грошового забезпечення у частині ненарахованої індексації за період з 01 липня 2015 року по 06 листопада 2015 року.
Листом від 11 квітня 2016 року №Д-34/05/28-2016 Ліквідаційна комісія УМВС в Миколаївській області повідомила позивачу, що коштів, затверджених в кошторисі на 2015 рік для виплати індексації грошових доходів, вистачило на перше півріччя 2015 року. З метою недопущення виникнення заборгованості з виплати грошового забезпечення та заробітної плати індексація грошових доходів у другому півріччі 2015 року не проводилася.
06 липня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС в Миколаївській області з заявою щодо нарахування та виплати індексації за вказаний період.
Листом від 29 липня 2016 року №Д-84/05/28-2016 Ліквідаційна комісія УМВС України в Миколаївській області відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви (претензії) з тих же підстав, що викладені у листі від 11 квітня 2016 року.
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовивши ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, оскільки кошти на вказані цілі у другому півріччі 2015 року не виділялись, діяв неправомірно та не в межах з нормами чинного законодавства України.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ст. 19 Закону України "Про міліцію" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 2, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.п.2, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міліцію" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).
На виконання Постанови №1294, наказом МВС від 31 грудня 2007 року №499 (втратив чинність 31 грудня 2016 року) затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі Інструкція).
Вказана Інструкція розроблена, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №913 "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення", від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (п.1.2 Інструкції).
Відповідно до п.1.14 Інструкції індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.
За змістом ст. 12 Закону України "Про оплату праці", ст. 95 КЗпП України та ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація виплачується з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно з ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно п.5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Таким чином, грошове забезпечення ОСОБА_1 підлягало індексації, що було вірно встановлено судом першої інстанції.
Стосовно доводів апелянта про те, що відповідач не повинен проводити виплати індексації у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, судова колегія зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Судова колегія не приймає довід апелянта про те, що УМВС України в Миколаївській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки під час попереднього розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції останній не заперечував проти того, що ОСОБА_1 протягом спірного періоду працював в різних структурних підрозділах УМВС України в Миколаївській області.
Також судова колегія вважає необґрунтованим довід апелянта про застосування до спірних правовідносин положень ЦК України, оскільки позивач у спірний період проходив публічну службу в органах внутрішніх справ, тому й питання виплати індексації його грошового забезпечення має вирішуватися з урахуванням спеціального законодавства, яке визначає умови та порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Крім того, згідно положень ч.2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до яких у разі встановлення порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.